КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/36348/23-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2975/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
27 березня 2024 року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року у складі судді Литвинової І. В.,  
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до АТ  КБ «ПриватБанк», в якому просила:
 
- визнати недійсними трансакції з переказу коштів на загальну суму 99 212 грн 88 коп, здійснені у період з 00 год. 00 хв. 11 лютого 2023 року по 23 год. 59 хв. 11 лютого 2023 року включно, з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритому в AT КБ «ПриватБанк»;
 
- зобов`язати відповідача відновити залишок коштів з вказаного рахунку ОСОБА_1 , який був до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій у розмірі 99 212 грн 88 коп, тобто станом на 23 год. 59 хв. 10 лютого 2023 року;
 
- припинити нарахування щомісячних відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення фінансової операції (транзакцїї) 11 лютого 2023 року на суму 18 717 грн 70 коп;
 
- скасувати нарахування ОСОБА_1 щомісячних відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення фінансової операції (транзакцїї) 11 лютого 2023 року на суму 18 717 грн 70 коп.
 
Позов обґрунтовано тим, позивач є клієнтом банку-відповідача, для здійснення своєї професійної діяльності як нотаріуса та на виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері вчинення нотаріальних дій на постійній основі використовує платіжні системи АТ КБ «ПриватБанк», для перерахунку коштів на рахунки державних органів для вчинення забезпечення нотаріальної діяльності. Сторонами 10 квітня 2015 року укладено договір SAMDNWFC00016410975 від 10 квітня 2015 року, і позивач має у своєму розпорядженні картку Універсальна Голд за рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на якому встановлений кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн, з яких станом на 10 лютого 2023 року було використано 682 грн 91 коп.
 
Позивач вказала, що 11 лютого 2023 року на її особистий номер телефону НОМЕР_3 надійшов дзвінок з невідомого телефонного номеру НОМЕР_4 та їй повідомлено про блокування її рахунків, запропоновано натиснути кнопку «1» для розблокування, та щоб зберігалася подальша можливість здійснювати платежі в системі відповідача. Після того, як вона натиснула кнопку «1» зі нею, за цим же номером, продовжив розмову чоловік, який представився співробітником відповідача, у зв`язку із чим позивач запитала його про причину блокування своїх рахунків, на що отримала відповідь про те, що у відповідача відбувається зміна систем електронних платежів, та в подальшому необхідно буде зайти до онлайн-банкінгу Приват24 на своєму телефоні для подальшого розблокування рахунку.
 
Під час цієї телефонної розмови їй почали надходити повідомлення про збільшення кредитного ліміту до 100 000 грн, на що вона відреагувала, зазначивши, що це відбувається без її згоди, на що отримала відповідь про помилковість дій і кредитний ліміт має зменшитися протягом декількох хвилин.  
 
Вказано у позовній заяві, що протягом цього часу шахраї без відома позивача та волевиявлення в онлайн-системі приват24 здійснили перевипуск її Картки Універсальної Голд з рахунком № НОМЕР_1 та встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн на новий рахунок з кредитним лімітом в 100 000 грн.  
 
Надалі позивач виявила, що з її рахунку починають списувати кредитні кошти, а не зменшувати розмір кредитного ліміту, на що було запропоновано зачекати та згодом перезайти до системи Приват24, на що необхідно певний час.  
 
Однак, після завершення розмови позивач не змогла зайти в систему Приват24, у зв`язку із чим невідкладно зателефонувала на гарячу лінію відповідача на номер 3700 , з метою інформування про вищевказаний збій у роботі, який призвів до підвищення кредитного ліміту.  
 
На гарячій лінії її запитали про останні платежі 11 лютого 2023 року, на що позивач відповіла, що сьогодні взагалі не було здійснено ніяких платежів, і внаслідок шахрайських дій вона не можу увійти в систему Приват24. На це їй повідомлено про те, що картка була перевипущена та збільшено кредитний ліміт до 100 000 грн і ці кредитні кошти переведені декількома платежами на рахунки Монобанку, після чого позивач залишила заявку про вчинення шахрайських дій відносно себе, незаконного збільшення кредитного ліміту та списання відповідних коштів.  
 
Позивач вказала, що її повідомлено, що заявка на блокування банківських карток прийнята та подано заявку на повернення незаконно списаних коштів, рекомендовано звернутися із заявою в органи поліції.  
 
Таким чином з її рахунку чотирма платежами (31 198,96 + 31 198,96 + 31 198,96 + 5 616) перераховано на невідомий для позивача рахунок на загальну суму 99 212, 88 грн.  
 
Того ж 11 лютого 2023 року позивач звернулася до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про вчинення відносно себе шахрайських дій, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження №12023116130000123 за ознаками частини першої ст. 190 Кримінального кодексу України, а її визнано потерпілою особою та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки. 
 
01 березня 2023 року позивач повторно звернулася до відповідача у письмовій формі із заявою вхідний номер №54-ВБ про інформування щодо вчинення відносно шахрайських дій по незаконному маніпулюванню картковим рахунком, що відобразилося у перевипуску картки, збільшенню кредитного ліміту, подальшому списання коштів. Вона вимагала проведення відповідного службового розслідування по даному факту, негайного інформування про результати такого розслідування, а також повідомлення щодо розгляду заяви на повернення незаконно списаних коштів. 
 
За результатами розгляду заяви позивача повідомлено листами від 01 березня 2023 року №20.1.0.0.0/7-230301/35359 та від 14 березня 2023 року №20.1.0.0.0/7- 230314/16112 повністю аналогічними за змістом про те, що відповідач не має можливості повернути грошові кошти, без інформування заявника про результати службового розслідування та взагалі чи проводилося таке розслідування. 
 
12 липня 2023 року позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою (вх. № 725-ВБ) про повернення їй незаконно списаних коштів у розмірі 99 212 грн 88 коп, у відповідь на яку 28 липня 2023 року вона отримала лист № 20.1.0.0.0/7-230712/28442 про те, що відповідач не має можливості повернути грошові кошти.  
 
Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права, оскільки умови договору про обслуговування карткового рахунку вона не порушувала, будь-які відомості стосовно свого карткового рахунку або його реквізити третім особам не передавала та не повідомляла свій ПІН-код та CVV2 код, а також не надавала розпорядження щодо списання грошових коштів з рахунку.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, оскільки воно є незаконним та необґрунтованим та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не враховано, а відповідачем не надано належних доказів того, що на фінансовий номер телефону НОМЕР_6 скаржниці 11 лютого 2023 року банком направлялися смс-повідомлення для підтвердження проведення операцій по списанню коштів з банківської кредитної картки № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), так як загальна сума, яка була списана з її рахунку  розмірі 99 212 грн 88 коп складалася із чотирьох окремих транзакцій. 
 
Вказує, що суд помилково прийшов до висновку про те, що нею було повідомлено невстановленим особам під час телефонного дзвінка паролю з sms-повідомлення банку не відповідає дійсності, і такі висновки зроблені на підставі припущень, а не на підставі належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим було порушено вимоги частини шостої статті 81 ЦПК України, згідно яких судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначено, що судом не було враховано, що відповідачем не надано доказів того, що були вжиті всі необхідні заходи задля захисту прав позивачки, як клієнта - споживача банківських послуг.
 
Посилається на те, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг покладається обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу Хитрова Л.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року залишити без змін. 
 
Колегія суддів, заслухавши, ОСОБА_1 та її представника адвоката Поповича В.С., які просили апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Хитрову Л.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду відповідає зазначеним вимогам, враховуючи наступне.
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
 
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян (держави), правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Як убачається зі справи 10 квітня 2015 року ПАТ "КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1 укладено договір № SAMDNWFC00016410975, на підставі підписаної сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно із яким остання має відкритий у банку рахунок № НОМЕР_2 , для користування грошовими коштами з якого має платіжну картку Універсальна Голд НОМЕР_1 .
 
11 лютого 2023 року ОСОБА_1 збільшено кредитний ліміт до 100 000 грн і здійснено низку Інтернет-платежів на загальну суму у розмірі 99 212 грн 88 коп в рахунок кредитних коштів.
 
Заперечуючи те, що такі оплати здійснені нею, ОСОБА_1 звернулася до банку та до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій невідомими особами (а.с. 16, 18).
 
Також 11 лютого 2023 року за заявою ОСОБА_1 Броварським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023116130000123, а 10 березня 2023 року їй вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілої особи у кримінальному провадженні (а.с. 16, 17).
 
За використання кредитних коштів з рахунку ОСОБА_1 банк нараховує плату та здійснює списання відсотків за ставкою 3,4 %. За період з 01 квітня 2023 року по 01 серпня 2023 року нараховано і списано плату за використання кредитних коштів у розмірі 18 717 грн 70 коп (а.с. 23).
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитним лімітом з картки позивачки скористалися невстановлені особи шляхом здійснення шахрайських дій щодо неї, отже обставини, на які послалася позивачка як на підставу цього позову, залишилися не підтвердженими належними, достатніми, достовірними і доступними доказами.
 
З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, враховуючи наступне.
 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
 
За змістом ст. 1073 ЦК у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
 
Згідно з пунктом 2 розділу УІ Положення N 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН-код або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
 
За змістом пункту 5 розділу УІ Положення N 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним виконувалися.
 
Позивачем не оспорено в судовому порядку жодної із операцій здійсненої по картковому рахунку, як цього вимагає п. 10 розділу УІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджено постановою НБУ України від 05 листопада 2014 року. Правомірність проведеної операції до моменту оскарження презюмується.
 
Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (ч. 1 ст. 1069 ЦК). Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ. Такої правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у справі N 638/14040/15-ц від 21.03.2018 року дотримуються суди.
 
У постанові Верховного Суду від 07.12.2020 у справі № 182/5175/16-ц прописано: " На позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (не розкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Враховуючи, що операція з переказу спірних коштів була проведена в мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ Приватбанк, то останнє не повинно нести відповідальність за дану операцію.
 
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц.
 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 ст. 81 ЦПК).
 
Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування оскаржуваного рішення у суду немає.
 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачкою не надано доказів про блокування у ПрАТ "Київстар" її сім-картки, не ставилося нею й звернення до ПрАТ "Київстар" чи видавався дублікат телефонного номера, який є фінансовим номером позивача у АТ КБ "ПриватБанк" внаслідок якого мав місце переказ коштів, збільшення кредитного ліміту коштів без дозволу позивачки.
 
Більше того, вхід у Приват-24 був здійснений під авторизацією саме позивачки. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват-24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і тільки після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Зазначені дії можливо здійснити тільки з допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації, яка відома тільки позивачу.
 
ЄСПЛ прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України), рішення від 10 лютого 2010 року.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
 
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 04 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: