ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1548/23                                                        Головуючий суддя І інстанції Карасава І. О. 
Провадження № 33/818/399/24                                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року                                                                 м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – Каракой Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Каракой Т.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 12 березня 2023 року об 11 годині 27 хвилин в смт. Пісочин, Полтавське шосе, 202/1 Харківській області Харківському районі керував транспортним засобом ISUZU, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
25.12.2023 року захисником ОСОБА_2 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13.12.2023 року було подано апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову Харківського районного суду Харківської області від 13.12.2023 та закрити адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції однобічно та поверхнево досліджені обставини цієї справи. Зокрема, Харківський районний суд Харківської області безпідставно відмовив захиснику у задоволенні клопотання про виклик свідків, а також не повідомив учасників справи про дату та час розгляду справи, порушивши тим самим право ОСОБА_1 на справедливий суд. Крім того, на думку сторони захисту, працівниками поліції було порушено порядок складання матеріалів про адміністративне правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 . Зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо причин зупинки ОСОБА_1 . Відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення не є безперервним, не відображає усіх обставин справи, а саме: факт згоди водія у проведенні огляду на стан сп`яніння, який ОСОБА_1 надав після зафіксованих відеозаписом подій та якого немає на цьому відеозаписі. Крім того, відео реєстратор екіпажу поліції, працівник якого склав протокол, не видавався, що на думку захисника свідчить про неналежність відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 . 
Також захисник наполягає на тому, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння оскільки працівниками поліції замість проведення огляду пропонувалось пройти освідування, яке чинним КУпАП не передбачено. При цьому, захисник вказує на те, що акт огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не підписувався.
Крім того, до Харківського апеляційного суду захисником ОСОБА_2 були надані додаткові письмові пояснення.
В межах, наявних в апеляційній скарзі пояснень, захисник додатково посилається на те, що у своїх поясненнях, зазначених у протоколі, ОСОБА_1 вказав, що «від огляду не відмовлявся, оскільки поліцейськими не були надані на огляд водію документи про повірку і калібровку Драгера». Захисник вважає, що такі дії водія були передчасно та помилково сприйняті працівниками поліції, як відмова водія від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, на думку сторони захисту, працівниками поліції помилково зазначено час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 у поясненнях, зазначених у протоколі вказує на час 12 год 53 хв.
Нових відомостей про подію, зафіксовану у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№071849 від 12.03.2023 року ані апеляційна скарга, ані додаткові пояснення не містять.
Крім того, захисник просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 12.03.2024 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції сторона захисту участі не приймала, з повним текстом оскаржуваної постанови ознайомився з реєстру судових рішень. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.
Крім того, під час апеляційного розгляду захисник Каракой Т.В. у своїх додаткових поясненнях заявляє клопотання про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду судом апеляційної інстанції матеріалів адміністративного провадження строків давності, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Приписами ст. ст. 221, 280 та 284 КУпАП у їх сукупному зв`язку встановлено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема і ст. 130 цього Кодексу. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.
Таким чином, у разі оскарження постанови суду першої інстанції справа не розглядається спочатку, як помилково вважає апелянт, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Отже, КУпАП чітко визначає те, що після прийняття постанови компетентним органом, справа про адміністративне правопорушення вважається розглянутою, а перебіг строків, передбачених ст. 38 КУпАП припиняється. Однак, положення цієї статті можуть бути застосовані компетентним органом вищого рівня у разі встановлення за наслідками апеляційного перегляду порушення вимог ст. 280 КУпАП у рішенні компетентного органу, що виніс оскаржувану постанову.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції дотримано всіх вимог, передбачених ст. 280 КУпАП в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та встановлені всі обставини, що мали значення на час розгляду цієї справи компетентним органом – Харківським районним судом Харківської області. Сама справа розглянута судом першої інстанції 13.12.2023 року з винесенням постанови, якою визнано ОСОБА_1 винним та накладено на нього стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто у визначений ч. 6 ст. 38 КУпАП строк з моменту події адміністративного правопорушення, яка мала місце 12.03.2023 року.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника Каракой Т.В. про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП та вважає за необхідне розглядати її апеляційну скаргу на постанову Харківського районного суду Харківської області від 13.12.2023 року в межах поданої апеляційної скарги, додаткових до неї пояснень та відомостей, наявних у матеріалах справи.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги в режимі відеоконференції з`явилась апелянт – захисник Каракой Т.В., яка повідомила про те, що ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційної скарги відносно нього відомо, позиція захисту між ними узгоджена та не заперечувала щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Під час розгляду апеляційної скарги захисник Каракой Т.В. підтримала подану нею апеляційну скаргу, надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі пояснення. Жодних нових відомостей про подію за наслідками якої складено оспорюваний стороною захисту протокол суду апеляційної інстанції не повідомила.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: 
- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 071849 від 12.03.2023 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 12 березня 2023 року об 11 годині 27 хвилин в смт. Пісочин, Полтавське шосе, 202/1 Харківській області Харківському районі транспортним засобом ISUZU, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за на місці зупинки та встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху (а.с. 1).
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №071849 від 12.03.2023 року, ОСОБА_1 в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив «від огляду не відмовлявся оскільки поліцейським не були надані мені документи про повірку та калібровку драгера» зазначивши час 12:53, дату 12.03 та власний підпис. Будь-яких заперечень, пояснень чи зауважень щодо складеного протоколу, порушення його прав працівниками поліції жодним чином не зазначив (а.с.1);
- довідкою, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 видане 26.01.2022 року (а.с.2);
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів де в графі «результат огляду на стан сп`яніння» зазначено «відмова»; а в графі «З результатом згоден» зазначено « ОСОБА_1 та підпис» (а.с. 4);
- відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з позначеннями «не проводився, не доставлявся» (а.с.5);
- відомостями пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно яких в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці відмовився та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився. Водія ОСОБА_1 було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП та повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с.6,7).
- відомостями рапорту, згідно яких, 12.03.2023 року на СП «Пісочин» згідно ч. 5 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» було зупинено транспортний засіб ISUZU днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 у якого під час спілкування були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою ALCOTEST DRAGER 7510 на місці зупинки та медичному закладі КНП ХОРОНД відмовився в присутності двох свідків під запис бодікамер. Під час вимоги проходження огляду водій не питав про документи на алкотестер.
За фактом відмови було складено протокол ААД№071849 за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Під час складання протоколу про адміністративну відповідальність водій пред`явив посвідчення водія але відмовився передавати його для вилучення. Водія було відсторонено від керування транспортними засобами. Його транспортний засіб залишився на місці зупинки без порушень ПДР.
-відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області (додаток до протоколу ААД№071849 (а.с. 3).
На відеозаписі зафільмована процедура складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Так, на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу на пропускному пункті. Крім того, відеозаписом чітко зафіксовано виявлення працівниками поліції у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя та тремтіння пальців рук, а також саме відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 7510, так і в закладі охорони здоров`я. Свою відмову від проходження саме огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 надав в категоричній формі та у присутності двох свідків (відеофайл export-g453d 03 хв. 00 с – 04 хв. 00 с.).
Після цього, водію було роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП.
Під час складання адміністративного матеріалу ОСОБА_1 про порушення його прав працівниками поліції жодним чином не зазначав, будь-яких клопотань не заявляв.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), відеозапису (а.с.3) та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, але цього не зафіксовано на відеозаписі, оскільки наданий працівниками поліції відеозапис не вівся безперервно та, на думку апелянта є недопустимим доказом, адже запис проводився на відеореєстратор невідомого походження, а також про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано замість огляду на стан алкогольного сп`яніння пройти освідування, що не передбачено нормами чинного КУпАП є безпідставними та необґрунтованими у зв`язку із наступним.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відео фіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №071849 від 12.03.2023 року, так й у долучених до нього доказах та не порушують вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026.
Поряд з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що судами розглядаються матеріали справи, які направляються на їх адресу відповідно до визначеної ст. 221 КУпАП компетенцією та переглядаються судом апеляційної інстанції в межах та у спосіб, визначений ст. 294 КУпАП відповідно до його юрисдикції. При цьому матеріали про адміністративне правопорушення формує та направляє на адресу суду відповідальний працівник компетентного органу згідно його компетенції та покладених на нього службових обов`язків.
Матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про те, що відповідальним працівником поліції до суду направлені докази не в повному обсязі, а відомості які у них містяться неповно відображають оспорювані обставини події за участі ОСОБА_1 .
Проте на відеозаписі чітко зафільмовано відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 7510, так і в закладі охорони здоров`я. При цьому з відеозапису вбачається, що працівники поліції, звертаючись до свідків, залучених для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, замість терміну «огляд» помилково застосовують термін «освідування». Однак, звертаючись до водія ОСОБА_1 працівники поліції пропонують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності пройти саме огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я. На такі законні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
З відомостей, наявних в матеріалах справи вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків та під відео фіксацію.
Ці обставини, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№071849 та у долучених до нього доказах.
За таких обставин, доводи сторони захисту щодо ненадання ОСОБА_1 відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також про те, що при розгляді цієї справи не можна використовувати відомості відеозапису слід вважати необґрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх як обраний спосіб захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Натомість відомості, наявні в матеріалах справи, належить вважати такими, що поза розумним сумнівом, свідчать про наявність процесуально визначального для правильного розгляду цієї справи факту – відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, наданим ним на законну вимогу поліцейського.
Доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушено порядок складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння у графу «з результатом згоден» внесенні відомості, які мають характер службового підроблення, а також у протоколі про адміністративне правопорушення, на думку сторони захисту невірно вказано час скоєння правопорушення є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
З відомостей, наявних у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Щодо факту його відмови зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а також доданих до нього доказах, а саме: відеозаписі, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, письмових поясненнях свідків та рапорті працівника поліції.
Відомостей, щодо незаконності отримання цих доказів матеріали справи не містять. Жодних клопотань про проведення процесуально-визначених процедур з встановлення істинності походження доказів, а також наявних у матеріалах справи відомостей стороною захисту до початку розгляду апеляційної скарги не заявлялось. Не містять їх і відомості матеріалів справи.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги для суду переконливими є відомості, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність доказового факту, який підтверджує чи спростовує вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У цій справі відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, відеозаписі, доданого до нього, а також письмові пояснення свідків, які підтверджують відомості відеозапису а не спростовують їх, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та рапорт працівників поліції у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо зазначеного ОСОБА_1 у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної правопорушення, по суті справи» протоколу про адміністративне правопорушення часу, який захисник вважає часом скоєння адміністративного правопорушення суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку. 
З відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: графи «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» та графи «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної правопорушення, по суті справи» вбачається, що час зазначений ОСОБА_1 «12 год. 53 хв.» це не час скоєння правопорушення, а час ознайомлення водія з протоколом про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього.
За таких обставин твердження захисника в цій частині слід вважати суб`єктивними, необґрунтованими та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Доводи сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції права на справедливий суд обумовлене не повідомленням учасників справи про час та дату розгляду їх справи також слід вважати необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).
З відомостей, наявних у матеріалах справи, вбачається що розгляд цієї справи неодноразово відкладався за заявою сторони захисту. В одній із заяв захисник Каракой Т.В. просила суд першої інстанції закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 , врахувавши усі наведені стороною захисту докази, та проводити судове засідання, призначене на 25.09.2023 року, без участі захисника. Зазначене свідчить про обізнаність сторони захисту про можливість фактичного розгляду її справи та, враховуючи зміст поданої в електронній формі заяви від 25.09.2023 року, захисник мала об`єктивно розраховувати на завершення тривалого розгляду справи (подія від 12.03.2023 року). Справа ж фактично розглянута судом першої інстанції 13.12.2023 року, що становить більше двох місяців з дня надання стороною захисту заяви адвоката про розгляд справи за її відсутності.
При цьому слід врахувати, що клопотань про отримання копії судового рішення або щодо повідомлення наступної дати судового засідання у своїй заяві від 25.09.2023 року захисник ОСОБА_2 до суду першої інстанції не надавала.
Крім того належить зазначити, що захисник скористалась правом, передбаченим ст. 294 КУпАП, та подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Для перегляду цієї справи за наслідками та в межах поданої апеляційної скарги суд апеляційної інстанції завчасно повідомив учасників цієї справи про адміністративне правопорушення, а також безпосередньо в залі судового засідання отримав від захисника ОСОБА_2 пояснення на підтримку поданої апеляційної скарги, які вона висловила без обмежень у часі.
За таких обставин доводи сторони захисту про порушення її права на доступ до правосуддя компетентним судом є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпосередньо не були допитані свідки, які, на думку сторони захисту, лише підписали запропонований працівниками поліції бланк пояснень, як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки їх письмові пояснення повністю узгоджуються з відомостями відеозапису, доданого до протоколу ААД№071849, які беззаперечно та поза розумним сумнівом свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху. У зв`язку з чим допит свідків судом першої інстанції був би недоречним та таким, що створює невиправдане зволікання у розгляді цієї справи. При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань про виклик свідків суду апеляційної інстанції не заявляла.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі як окремо, так і в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника Каракой Т.В. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши їй строк на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року.
Клопотання захисника Каракой Т.В. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника Каракой Т.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков