ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 червня 2024 року 	м.Суми	

Справа №592/13901/23 
Номер провадження 22-ц/816/638/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,
в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 березня 2009 року. На даний час Ковпаківським ВДВС у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні знаходиться виконавче провадження АСВП 55748668. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду від 13 липня 2009 року у виконавчому провадженні виникла заборгованість по виплаті аліментів за період з 25 березня 2009 року по 31 серпня 2023 року у розмірі 123720 грн 09 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-2405/2009 від 12 листопада 2009 року станом на 31 серпня 2023 року. Таким чином, розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з 25 березня 2009 року по 31 серпня 2023 року становить 1775222 грн 50 коп., однак у відповідності до положень ст. 196 СК України сума пені не може становити більше 100 % суми заборгованості, тому пеня, що підлягає стягненню становить 123720 грн. 09 коп. 
Просила суд ухвалити, яким стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженню № 55748668 за період з 25 березня 2009 року до 31 серпня 2023 року у сумі 123720 грн 09 коп.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 25 березня 2009 року до 31 серпня 2023 року у сумі 93941 грн 57 коп. по виконавчому провадженню № 55748668.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Бороха В.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
У доводах апеляційної скарги, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, вважає, що суд не повинен був приймати наведений позивачкою розрахунок пені зі сплати аліментів, оскільки він не відповідає вимогам закону. 
Також вказує на те, що 14 грудня 2023 року він отримав новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що станом на 31 серпня 2023 року борг зі сплати аліментів становить 92675 грн 07 коп. 
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення. Вказує на те, що відсутні підстави для прийняття розрахунку заборгованості, адже він був виданий державним виконавцем уже після ухвалення судового рішення, відповідачем не було наведено об`єктивний причин, що перешкоджали подання доказу до суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені по аліментам, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , до його повноліття, починаючи стягувати з 25 березня 2009 року, на користь ОСОБА_2 (а.с. 8).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-2405/2009 від 12 листопада 2009 року виданого Ковпаківським районним судом м. Суми заборгованість по виплаті аліментів за період з 25 березня 2009 року по 31 серпня 2023 року становить 93941 грн 57 коп. (а.с. 27-28).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірний період не виплачував аліменти в повному обсязі, доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла не з його вини суду не надав, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі, що становить 100% заборгованості зі сплати аліментів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2009 року має сплачувати на користь   ОСОБА_2  аліменти на утримання їх неповнолітнього сина – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 березня 2009 року.
Проте, відповідачем аліменти виплачувалися несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на  вересень 2023 року утворилася заборгованість в сумі 93941 грн 57 коп. ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Суд першої інстанції, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, вірно застосував положення частини першої статті 196 СК України та дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені до 93431 грн 57 коп. 
Заявник апеляційної скарги, заперечуючи проти розміру присудженої до стягнення пені, власного розрахунку на спростування суду не надав. 
Колегія суддів не вбачає підстав для врахування долученого до апеляційної скарги розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, адже він був поданий з порушенням визначених ст. 83 ЦПК України строків їх подання, причин які унеможливлювали його подання до суду першої інстанції відповідачем не було наведено. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем, залишити без задоволення. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова