ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року	Львів	Справа № 308/1846/23 пров. № А/857/8643/24	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання  	Носа С. П. Вовка А.Ю.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року   у справі № 308/1846/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, 

місце ухвалення судового рішення  	м. Ужгород	
Розгляд справи здійснено за правилами	позовного провадження в окремих категоріях термінових справ	
суддя у І інстанції	Дергачова Н.В.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив суд:
скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 295440 від 13 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 коп. винесену інспектором взводу № 2 роти ТОР УПП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Дівинцем Олегом Івановичем, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити;
стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРЮОФОПГФ 40108646) на користь ОСОБА_1 понесену майнову шкоду у розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень;
стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРЮОФОПГФ 40108646) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 3 220,80 (три тисячі двісті двадцять гривень) 80 коп.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року  у справі № 308/1846/23 відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що в порушення норм процесуального права розгляд справи відбувся з порушенням строків, а також в порядку спрощеного позовного провадження без клопотання позивача. Зазначає, що для підтвердження факту порушення позивачем пункту ПДР України відповідач в силу положень ст.251 КУпАП України мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотознімки автомобіля, яким керував позивач під час перетину дорожньої розмітки, яка забороняє такі дії. Однак відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які спростували б позицію позивача щодо відсутності заборони для зміни напрямку руху. Апелянт вважає, що він вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР не порушував.
Відповідач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема відповідач та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляв.
Судом задоволено клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, однак позивач на зв`язок у судовому засіданні не вийшов. При цьому, позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому процесі.
Разом з тим, колегією суддів у задоволенні вказаного клопотання відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів та зважаючи на скорочені терміни розгляду вказаної категорії справ.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», свідчить про наявність двох смуг руху і дозволяє рух з правої смуги тільки прямо.
Суд зазначив, що вимоги знаку є чіткими та зрозумілими, позивач бачив цей знак та мав виконати його вимоги, відтак обґрунтовано був притягнутий до адміністративної відповідальності.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою серії БАВ № 295440 від 13.12.2022 року, яка винесена інспектором взводу № 2 роти ТОР УПП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за те, що: 13.12.2022 року об 11 год. 00 хв. в м. Ужгород, пл. Дружби Народів, водій керуючи ТЗ не виконав вимогу д.з. 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме зі смуги, яка дозволяє рух тільки прямо поїхав на круг, чим порушив п.п. 8.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП України, і за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Зазначена постанова була звернена до примусового виконання та виконана повністю, що підтверджується: постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2023 року ВП № 71272744, постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2023 року № 71272744, квитанціями про сплату позивачем 68,00 грн. та 880,00 грн. штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою, 23.12.2022 року, оскаржив її до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Закарпатській області.
30.12.2022 року Управління патрульної поліції в Закарпатській області за листом від 30.12.2022 року № М-642/М642/1 повідомило ОСОБА_3 про розгляд скарги та зазначило, що під час перевірки не виявлено порушення процедури розгляду адміністративної справи.
03 січня 2023 року позивачем, Я.Мельником на електронну адресу Департамент патрульної поліції повторно направлено скаргу задля скасування постанови, перевірки фактичних обставин та інспектора при винесені постанови, перевірки обставини щодо можливого порушення ПДР водієм службового поліцейського автомобіля.
За листом від 30.01.2023 року № М-140/41/2/02-2023 Департамент патрульної поліції повідомив позивача про те, що під час перевірки відомостей, викладених у його зверненні, у діях окремих працівників УПП в Закарпатській області ДПП порушень норм законодавства України під час розгляду його попередніх скарг від 23.12.2022 року не виявлено.
Вичерпавши наявні можливості щодо досудового врегулювання спору, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дорожні знаки поділяються на групи, зокрема інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила (п. 8.4 "ґ" ПДР).
Знак 5.16 Напрямки руху по смугах ПДР показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
З матеріалів справи вбачається, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки він порушив вимоги знаку 5.16 Напрямки руху по смугах ПДР.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 дійшов висновку про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Отже, для підтвердження порушення позивачем ПДР відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав надати, зокрема відеозапис події, фотокартки.
Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних доказів як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, що могли б довести та підтвердити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності спірною постановою, не підтверджується належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.
Посилання суду першої інстанції на те, що відсутність відео фіксації адміністративного правопорушення у цій справі не впливає на її розгляд по суті, колегія суддів вважає помилковими, оскільки як вбачається із матеріалів справи, позивач заперечує, що керував автомобілем під час перетину дорожньої розмітки, яка забороняє такі дії. Вказане може бути спростоване лише відповідними доказами.
Отже, в порушення  норм ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем   не доведено  жодними належними та допустимими доказами факту  скоєння позивачем правопорушення п. 8.4 ПДР України, і як наслідок безпідставно накладено на позивача адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови та задоволення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що  позивачем понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 4026,00 грн. (536,80 грн за подання позову; 805,20 грн за подання апеляційної скарги на рішення; 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу), який з урахуванням положень ст. 139 КАС України підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетного фінансування відповідача.
Стосовно ж вимог позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень: за сплату штрафу та витрат виконавчого провадження №71272744 на суму 880 грн; за сплату виконавчого збору у ВП №71272744 на суму 68 грн у зв`язку із зверненням до виконання оскаржуваної постанови, то колегія суддів зазначає, що ст. 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а зокрема обумовлений  спір віднесено до  окремої категорії термінових справ, який виключає розгляд вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої не законними рішеннями, діями та бездіяльністю.
При цьому, колегією суддів ураховано, що порядок відшкодування такої шкоди визначено   статтями 1173 та 1174 ЦК України, а відповідно заявлена позивачем вимога  про відшкодування  майнової шкоди підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до  пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.  
За приведених фактичних обставин, колегія суддів приходить до висновку про  необхідність закриття  провадження у  цій  справі в частині  стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень, позаяк вказаний спір не  підлягає розгляду в порядку окремої категорії термінових справи, а  підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 238, 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року  у справі № 308/1846/23 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до  Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 295440 від 13 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код  ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 4026,00 грн. (536,80 грн за подання позову; 805,20 грн за подання апеляційної скарги на рішення; 2684,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу).
Закрити провадження у справі з розгляду окремих категорій термінових справ у частині заявленої вимоги про стягнення з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесеної майнової шкоди у розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень. Роз`яснити ОСОБА_1 розгляду, що розгляд його вимоги про стягнення майнової шкоди не  підлягає розгляду в порядку окремої категорії термінових справ, а  підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави  подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 14 травня 2024 року