Дата документу 18.06.2024 Справа № 317/1531/22

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 317/1531/22                                                  Пр. № 22-ц/807/1044/24	Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В. Повний текст складено: 22.02.2024 року Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Трофимової Д.А.
за участі секретаря                                        Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в особі представника Фельського Сергія Леонідовича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та зміну порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), в якому просила:- встановити факт проживання однією сім`єю її - ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без офіційної реєстрації шлюбу, в період з липня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_6; - визнати спільним сумісним майном, набутим нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , в період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без офіційної реєстрації шлюбу, в період з липня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_6: = земельну ділянку (цільове призначення прибудинкова територія) кадастровий номер 2322188400:07:001:1249, площею 0,2362 га, яка розташована: АДРЕСА_1 ; = автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; автомобіль КІА SPORTAGE, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; = мультиварку, хлібопіч, кавоварку, духову шафу, штори (на трьох вікнах), тумбочку, дві люстри, вітрину для посуду, журнальний стіл, матрац, меблі спальної, м`які шкіряні меблі, варочну поверхню, шафу купе, кухню, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_2 ; - визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину: = земельної ділянки (цільове призначення прибудинкова територія) кадастровий номер 2322188400:07:001:1249, площею 0,2362 га, яка розташована: АДРЕСА_1 ; = автомобілю Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 ; 1/2 частину автомобілю КІА SPORTAGE, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; = мультиварки, хлібопічки, кавоварки, духової шафи, штор (на трьох вікнах), тумбочки, двох люстр, вітрини для посуду, журнального столу, матрацу; визнати за нею - ОСОБА_1 право спадкування разом із спадкоємцями першої черги спадкування, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; судові витрати покласти на відповідачів.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що позивач мешкаючи за адресою АДРЕСА_3 , у січні 2008 року познайомилась з ОСОБА_5 та між ними виникли стосунки, в результаті яких у липні 2008 року ОСОБА_5  запропонував позивачці стати його дружиною та переїхати до нього. З того часу вони почали мешкати разом однією сім`єю у АДРЕСА_4 . Після початку спільного проживання позивач з ОСОБА_5 почали разом їздити на відпочинок, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом їздили до м. Санкт-Петербург; 04.10.2008 разом з ОСОБА_5 та подругою позивачки їздили до АР Крим; 28.11.2008 разом з ОСОБА_5 їздили до Єгипту та Ізраїлю. На початку травня 2009 року почались приготування до весілля сина позивачки, ОСОБА_7 . ОСОБА_5 приймав безпосередню участь у підготовці весілля як матеріально так і морально, допомагаючи позивачці. За час спільного проживання позивачки разом з ОСОБА_5 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побутові проблеми та спільно відпочивали. Фактично ОСОБА_5 називав позивачку дружиною, та навпаки позивачка називала ОСОБА_5 чоловіком. Однак сторони не зареєстрували шлюбні відносини у встановленому законом порядку.  ОСОБА_1 стверджує, що за час спільного проживання ними набуте рухоме та нерухоме майно, а саме: автомобіль, меблі, побутова техніка, земельна ділянка, які придбавались за спільні кошти позивачки та ОСОБА_5 та в інтересах сім`ї. За 14 років спільного життя позивачка разом з ОСОБА_5 доклала зусиль та поміняла кухню ДСП на натуральне дерево, у вітальню встановила шафу купе, тумбочку під акваріум із натурального дерева, поставила систему зворотного осмосу очистки води з помпою, пошила гардини та штори в спальню, зал, кухню, купила меблі у спальню та матрац Матролюкса . М`які меблі у вітальню із натуральної шкіри, вітрину для посуду та журнальний стіл. На кухні поміняла карниз з алюмінієвого на дерев`яний. Поміняла люстри в залі та спальні на кришталеві, виробництва Чехії. Із побутової техніки купили духову шафу, варочну поверхню, хлібопічку, блендер, кавомашину, мультиварку, електроблинницю, паровий утюг. Грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заробляли разом та 26.08.2008 року придбали автомобіль КІА SPORTAGE у кредит. 17.09.2009 HJRE позивачка надала кошти ОСОБА_5 для остаточного погашення кредиту, оскільки на той момент працювала лише вона. 04.08.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 придбали земельну ділянку загальною площею 0,2362 гектара, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 07.06.2018 року в інтересах сім`ї ОСОБА_1 було укладено договір на поставку автомобіля з ФОП ОСОБА_11 . 27.11.2018 року було доставлено замовлений автомобіль Mazda 3 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 . Крім того, перелічене вище майно, побутові речі, меблі та техніка придбані за час фактичних шлюбних відносин, а відтак позивач вважає що має право на половину цього майна. А враховуючи його неподільність без втрати цільового призначення вважає за необхідне розділити його з врахуванням загальної вартості майна у 235130,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у лікарні. 16.05.2022 року відповідач ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_5 , разом зі своїм чоловіком та дочкою, а також матір`ю ОСОБА_5 зламали замки у квартирі АДРЕСА_2 , та фактично силоміць вигнали позивачку. При цьому, навіть, не дали змоги зібрати особисті речі. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції  ОСОБА_12 (т.с. 1 а.с. 63). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 72)провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
За клопотанням сторони позивача у цій справі були допитані такі свідки:
Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що він є товаришем ОСОБА_5 , та знав його з 1996 року. Також свідок знайомий за ОСОБА_1 , з якою свідок познайомився тоді, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом приїжджали до свідка ремонтувати авто, це було приблизно у 2017 році. Також свідок повідомив, що ОСОБА_5 приїжджав на KIA Sportage та Mazda3, при цьому KIA належить ОСОБА_5 давно, а Mazda3 купили 4 роки назад. На Mazda3 здебільшого їздила ОСОБА_1 , інколи ОСОБА_5 , або вони їздили разом. За ремонт та запчастини розраховувались як ОСОБА_5 так і ОСОБА_1 . Автомобіль KIA привозив лише ОСОБА_5 . Ремонтом автомобілів свідок займається не офіційно, це його підробіток. 
Свідок ОСОБА_15  суду повідомила, що вона є подругою ОСОБА_1 , та знайома з нею більше 40 років, вони разом працювали в парторзі Шевченківського району. З ОСОБА_5 познайомилась в кінці травня 2008 року, їх познайомила ОСОБА_1 . У жовтні 2008 року їздили разом до Криму, до колишнього чоловіка свідка. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідок сприймала як пару, вони почали мешкати разом. До Криму їздили на автомобілі ОСОБА_1 - Nissan, керували по черзі ОСОБА_1 або ОСОБА_5 . У квартирі ОСОБА_5 свідок ніколи не була, про те, що вони мешкали разом з ОСОБА_1 знає зі слів останньої. Чому вони не уклали шлюб свідку не відомо. Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомила, що їй не відомо, чи перебував ОСОБА_5 у шлюбі, а так само чи перебувала у шлюбі ОСОБА_1 , та з ким вона мешкала у 2008 році. Також свідку невідомо, де саме була зареєстрована ОСОБА_1 . Після 2008 року свідок разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їздили лише в межах м. Запоріжжя.
Свідок  ОСОБА_16 суду повідомила, що вона є подругою ОСОБА_1 , та знайома з нею з кінця 90-х років. З ОСОБА_5 свідок познайомилась у 2008 році, після того, як ОСОБА_1 повідомила свідку, що вона переїжджає мешкати до її району. З ОСОБА_5 свідок познайомилась у себе вдома, коли вони прийшли разом з ОСОБА_1 , та вона представила його як свого чоловіка. Свідок мешкає в будинку поряд з автомобільною стоянкою, та вона інколи бачила ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які ходили за автівками. У ОСОБА_5 був KIA , а у ОСОБА_1 Nissan , потім у ОСОБА_1 з`явилась Mazda. Також свідок повідомила, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали в квартирі у останнього по АДРЕСА_5 як одна сім`я, однак свідку не відомо, чи зареєстрували вони офіційний шлюб.
Свідок ОСОБА_20  суду повідомив, що він є товаришем ОСОБА_1 , та працював разом з ОСОБА_5 в Орджонікідзевському РВ м. Запоріжжя, а після звільнення з лав МВС ОСОБА_5 приїжджав до свідка, коли той працював у страховій компанії, з метою страхування належного йому автомобіля. Також свідок повідомив, що ОСОБА_5 їздив на автомобілі KIA, а також про те, що він придбав земельну ділянку у Запорізькому районі Запорізької області. Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомив, що з ОСОБА_1 він познайомився приблизно у 2008-2009 році, коли ОСОБА_5 приїздив до нього страхувати автомобіль KIA, яка належала йому, при цьому хто саме оплачував страховку свідок не пам`ятає. ОСОБА_5 також приїздив до свідка у 2017 або 2018 році порадитись з приводу придбання земельної ділянки в с. Розумівка. Також свідок разом з ОСОБА_5 їздили до ОСОБА_1 у магазин придбавати жалюзі, при цьому  ОСОБА_5  представив ОСОБА_1  як свою жінку. Крім того свідок повідомив, про те, що ОСОБА_5 був одружений кілька разів, про те, коли він розірвав останній шлюб свідку невідомо. Про спільне проживання ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 свідку відомо лише зі слів ОСОБА_5 . Де саме мешкали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідку невідомо. 
Свідок ОСОБА_21  суду повідомила, що вона працювала у ОСОБА_1 в магазині 4 роки. Свідку відомо, що у 2008 році ОСОБА_1 та ОСОБА_5 познайомились та почали спілкуватись. ОСОБА_5 зустрічав ОСОБА_1 з роботи, та вони дуже швидко почали мешкати разом. ОСОБА_5 допомагав їй у магазині, вони разом часто їздили на відпочинок. Свідок працювала в магазині до 2010 року, а потім просто інколи зустрічалась з ОСОБА_1 . Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок зазначила, що з ОСОБА_5 її не знайомили, вона просто бачила його неодноразово в магазині. ОСОБА_1 їздила на автомобілі Nissan Qashqai, а потім почала їздити на автомобілі Mazda. У ОСОБА_1 було своє житло. В дому у ОСОБА_1 свідок не була. ОСОБА_1 була директором магазину, а свідок продавцем. Після звільнення свідок бачилась з ОСОБА_1 кілька разів, а також спілкувалась телефоном, однак не часто.
Свідок ОСОБА_22  суду повідомила, що вона працює охоронцем на стоянці автомобілів та знайома з ОСОБА_1 , яка ставить свій автомобіль на вказаній стоянці. Суду повідомила, що на стоянці працює з 2020 року, з того часу вона бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_5 які залишали свої автомобілі на стоянці, свідок вважала їх чоловіком та жінкою, оскільки вони часто ходили разом. Відповідаючи на питання учасників удового розгляду повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали разом в будинку, який розташовувався навпроти стоянки. У ОСОБА_5 був чорний джип, а ОСОБА_1 темна Мазда . Свідку відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_25 разом їздили на відпочинок оскільки попереджали про тривалу відсутність. Облік транспортних засобів на стоянці здійснюється за журналом. У ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було одне пракомісце. 
Свідок  ОСОБА_26 суду повідомив, що він є сусідом ОСОБА_1 по двору, а також він знайомий з ОСОБА_5 , вони разом працювали у УБОЗ з 1990-х років, та мали добрі стосунки, інколи спілкувались. Свідок повідомив, що приблизно у 2002 році ОСОБА_5 вийшов на пенсію. Особисто свідок з ОСОБА_1 знайомий біля 10 років, з нею свідка познайомив ОСОБА_5 , так як вони мешкали поряд, то свідок бачив їх разом. Також свідок інколи заходив у гості до ОСОБА_29 та бачив у нього в квартирі ОСОБА_1 , та він вважав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мешкали разом. Також свідку відомо, що за час їхнього спільного проживання, вони придбали автомобіль Мазда, яким кермувала ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_30  суду повідомила, що вона є подругою ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , а також працює медичною сестрою у 9-ій міській лікарні. З ОСОБА_5 познайомилась біля 10 років назад, він лікувався у її чоловіка, який працює лікарем. Вони товаришували сім`ями, інколи заїжджали до ОСОБА_5 у гості на каву та робили йому уколи, десь 4-6 разів на рік. Суду свідок повідомив, що на її переконання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мешкали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка. Також свідок повідомив, що вони разом, сім`ями відпочивали у Кирилівці .
Свідок  ОСОБА_32 суду повідомив, що він працює адвокатом, та був другом ОСОБА_5 , вони раніше разом працювали у УБОЗ з 1995 року. ОСОБА_5 звільнився десь у 2000-2001 році, а свідок у 2005 році. На початку літа 2012 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 підвозили його на автомобілі, при цьому ОСОБА_5 представив свідку ОСОБА_1 як жінку з якою він разом мешкає. Також свідок повідомив, що 1-2 рази на місць він з ОСОБА_5 разом їздили на риболовлю. У 2007-2008 році свідок також бачив ОСОБА_1 , коли вони разом з ОСОБА_5 приїжджали до нього до Енергодару, бо у неї була справа у Кам`янсько-Дніпровському районному суді. Свідок часто бував в гостях у ОСОБА_5 та бачив, що разом з ним у вказаній квартирі мешкала ОСОБА_1 , оскільки там були її речі.
За клопотанням сторони відповідачів були допитані такі свідки:
Свідок ОСОБА_33  суду повідомив, що він був колегою ОСОБА_5 з 1988 році працював з ним у 101 колонії, після цього продовжив працювати в органах МВС, а після звільнення працював на Дніпроспецсталі разом з ОСОБА_5 , починаючи з 2010 року. Інколи бував в гостях у ОСОБА_5 , зокрема 1 раз після 2008 року, та декілька разів після 2010 року. Завжди бачив ОСОБА_5 одного, інших осіб поряд з ним не бачив. Зокрема свідок не бачив ознак того, що разом з ОСОБА_5  мешкає жінка. Одного разу дійсно ОСОБА_5 повідомив свідку, що він зустрічається з жінкою. Також свідок повідомив, що ОСОБА_5 був двічі одружений. На питання учасників судового розгляду свідок повідомив, що він був у гостях у ОСОБА_5 з 2013 року по 2019 рік 3 чи 4 рази, в останнє був у 2019 році, це було вдень, у робочий час. 
Свідок ОСОБА_34  суду повідомив, що він є колегою ОСОБА_5 та працював разом з ним в УБОЗ з 1995 року по 2000 рік, вони 4 роки сиділи в одному кабінеті. Охарактеризував ОСОБА_5 як порядну людину, не зловживає спиртним. Після звільнення у 2000 році свідок часто спілкувався з ОСОБА_5 , телефоном, біля 8 разів був у гостях. У ОСОБА_5 були стосунки з жінками, однак свідок спілкувався з його колишньою дружиною на ім`я ОСОБА_35 . За час перебування в квартирі ОСОБА_5  свідок інших осіб там ніколи не бачив. Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок зазначив, що з 2008 року по час смерті ОСОБА_5 вони спілкувались хоча б 1 раз на місяць телефоном. 1 раз на кілька місяців разом їздили на риболовлю. Про те, що ОСОБА_5 розлучився він свідку не казав. Після розлучення ОСОБА_5 мав стосунки з якоюсь жінкою, однак він не казав, що хоче одружитись. Коли свідок приходив до ОСОБА_5 у гості, то той йому казав, що до нього приходить жінка яка у нього прибирає. Сторонніх (зокрема жіночих) речей в квартирі ОСОБА_5 свідок не бачив. Він частіше розповідав про доньку, онуків та матір. ОСОБА_1 свідок бачив кілька разів, один раз випадково у місті, а інший раз на похоронах ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_36  суду повідомила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_5 та вони перебували у шлюбі з 1994 року по 2009 рік. Мешкали вони за місцем реєстрації свідка по АДРЕСА_5 вони ремонтували у двох з померлим, придбавали техніку, меблі, диван, крісла, купували шафу. Також вони придбали кухню та шкіряні меблі у кімнату. У них був автомобіль батьків свідка, та їм залишився також гараж. Після переїзд у квартиру на АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 продав автомобіль батька свідка, та купив нову KIA чорного кольору. Вони з ОСОБА_5 розлучились у січні 2009 року, а фактично роз`їхались через 3-4 місця після розлучення. Після роз`їзду свідок інколи спілкувалась з ОСОБА_5 , він їй про нову сім`ю не розповідав, а навпаки пропонував зійтися. На питання учасників судового розгляду свідок повідомила, що стосунки з ОСОБА_5 у них погіршились на початку 2008 року. Ювілей  ОСОБА_5  (50 років) вони святкували вдома. Свідку невідомо нічного з приводу того, що ОСОБА_5 їздив до Санкт-Петербургу, однак він часто їздив у відрядження, куди саме свідку не відомо. 
Свідок ОСОБА_37 суду повідомила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 . На питання учасників судового розгляду повідомила, що мати ОСОБА_5 - відповідач по справі та її батько рідні брат та сестра. ОСОБА_5 був офіційно одружений 2 рази. З другою жінкою розлучився на початку року, у січні або лютому, однак якого саме року свідок не пам`ятає. Свідок часто бувала в гостях у ОСОБА_5 та ніяких жінок вона в його квартирі не бачила, однак у нього завжди було чисто. Всі свої побутові проблеми ОСОБА_5 вирішував сам, разом з матір`ю займався консервацією. Після розірвання шлюбу з останньою жінкою ми до нього на святкування дня народження не приїжджали. Також повідомила, що ОСОБА_1 вона ніколи не бачила. Після придбання квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_36 разом робили в ній ремонт та придбавали меблі і техніку. Свою стару кухню вони віддали свідку.
Свідок ОСОБА_38  суду повідомив, що він працює на Дніпроспецсталі в.о. голи відділу безпеки. З ОСОБА_5 він був знайомий з 1999 року, оскільки разом працювали в органах МВС. Після звільнення ОСОБА_5 вони продовжили спілкування, а з 2010 року знову почали разом працювати на ДСС? куди свідок допоміг працевлаштувати ОСОБА_5 , та працювали разом до 2020 року. За час спільної роботи на ДСС свідку стали відомі деякі подробиці життя ОСОБА_5 , крім того, свідок на виконання своїх посадових обов`язків проводив перевірку ОСОБА_5 , перед його працевлаштуванням на підприємство. Свідок зазначив про те, що йому не відомо щоб  ОСОБА_5  мав співмешканку, крім того під час працевлаштування ОСОБА_5  заповнював анкету в якій повідомив про те, що він був неодружений (розведений).  ОСОБА_5  мешкав у квартирі по  АДРЕСА_5 . Свідок неодноразово бував у гостях та вважав, що ОСОБА_5  мешкав один, однак любив щоб у квартирі було чисто. Також свідок повідомив про те, що ОСОБА_5 мав автомобіль КІА, який він придбав у кредит, якій погасив у 2010 році. Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок зазначив, що  ОСОБА_1 він не знає, та вперше бачить її у залі судового засідання. Жінок у квартирі ОСОБА_5 він ніколи не бачив. У квартирі ОСОБА_5 свідок бував часто, так як у його квартирі вони з міркувань безпеки, встановили спеціальний сейф, в якому зберігали частину робочих документів. Про автомобіль Мазда свідок нічого повідомити не може, оскільки ніколи цього автомобілю у ОСОБА_5 не бачив.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2024 року (т.с. 2 а.с. 161-167) у задоволенні позову   ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_1  в особі представника Фельського С.Л. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 178-186) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів ОСОБА_55 та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 190). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 04 квітня 2024 року (т.с. 2 а.с. 191), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 192).
Відповідачі ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 200-209) та ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 210-219) подали відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі.
В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. та Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддів ОСОБА_55 (звільнення у відставку) та Подліянову Г.С. (тривала відпустка - т.с. 2 а.с. 220-221). У судовому засіданні 15 травня 2024 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 224-227): заслухано доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта (позивача) - ОСОБА_1 і її представника - адвоката Фельського С.Л. (т.с. 1 а.с. 62), відповідача - ОСОБА_3 і її представника - адвоката Слєсарь О.В. (т.с. 2 а.с. 222), представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Аворник Л.В. (т.с. 2 а.с. 223), у розгляді цієї справи оголошено перерву після роз`яснення апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України учасникам цієї справи права надити (не надати) апеляційному суду додаткові докази в частині автомобілю Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VІN НОМЕР_2 на підтвердження (спростування) позицій сторін одна одної у цій справі, при цьому, на запитання апеляційного суду сторона відповідачів категорично заперечувала проти укладення будь-якої мирової угоди з позивачем у цій справі взагалі та у будь-якій частині позовних вимог у тому числі.
У червні 2024 року відповідач ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Аворник Л.В. подала до апеляційного суду клопотання про приєднання доказу (т.с. 3 а.с. 2-3) - належним чином засвідченої копії відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 04.06.2024 року щодо автомобілю Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 із зазначенням повного (детального) переліку документів, на підставі яких було зареєстровано право власності на вказаний автомобілю за спадкодавцем ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_3 через представника - адвоката Слєсарь О.В. подала апеляційному суду письмові пояснення у цій справі (т.с. 3 а.с. 4-8).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи представник позивача - адвокат Фельський С.Л. (особисто в електронному кабінеті - т.с. 2 а.с. 234) та відповідач ОСОБА_4 (в порядку ст. 130 ч. 5 ЦПК України через свого представника - адвоката Аворник Л.В. т.с. 2 а.с. 218) не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності апелянта (позивача) - ОСОБА_1 , представника останньої - адвоката Дерев`янко І.О. (т.с. 2 а.с. 239-240), відповідача - ОСОБА_3 , представника останньої - адвоката Слєсарь О.В. (т.с. 2 а.с. 222), представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Аворник Л.В. (т.с. 2 а.с. 223).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника Фельського С.Л.  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 2, 4, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності правових підстав для задоволення останніх у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Ч. 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Вирішуючи питання щодо правового режиму майна що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Судом першої інстанції було правильно встановлено у цій справі, що між позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 99) дійсно мали місце стосунки протягом певного часу.
Зокрема, суд першої інстанції правильно погодився з тим, що  ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 разом їздили на відпочинок, та виїжджали з межі України, зокрема на відпочинок до Єгипту, на підтвердження чого позивачка надала фотокартки з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно перебували разом в різний період часу та в різних місцях.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
В практиці Європейського суду з прав людини трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 року (заява N 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції правильно констатував те, що померлий ОСОБА_5 з 13.05.1994 року (свідоцтво про укладення шлюбу, копія т.с. 1 а.с. 995) по 20.01.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу, копія т.с. 1 а.с. 96) перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_41 , яка в судовому засіданні повідомила про те, що вони з ОСОБА_5 перестали спільно мешкати через 3-4 місяці після розірвання шлюбу, що не було спростовано позивачкою. 
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції правильно встановив, що позов не може бути задоволений в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 починаючи з липня 2008 року по 20.01.2009 року, оскільки на той час померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_42 .
Що стосується інших доводів позову позивача у цій справі, то суд першої інстанції правильно прийшов до таких висновків.
Так, в якості доказів проживання однією сім`єю позивачкою надано акт про фактичне проживання від 21.05.2022 року (т.с. 1 а.с. 17), складений ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , підписи яких посвідчено головою правління ЖБК «Дружба» ОСОБА_45 , однак особи зазначені в акті в судовому засіданні не допитувались, судом першої інстанції не було встановлено, чи дійсно вони здатні були встановлювати відповідні факти, та на підставі яких даних. 
Окремо суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що безпосередньо голова правління ЖБК «Дружба» ОСОБА_46 не підтвердила жодного викладеного в акті факту, а лише засвідчила підписи свідків, які склали акт.
Що стосується довідок ФОП ОСОБА_47 (т.с. 1 а.с. 18) та ТОВ «Прогрес Консалтінг» (т.с. 1 а.с. 19) про надання послуг цілодобової охорони транспортних засобів, то суд першої інстанції правильно критично поставився до вказаних доказів, оскільки останні самі по собі нічого у цій справі не спростовують і не підтверджують, оскільки відносини з приводу надання послуг цілодобової охорони транспортних засобів мають бути врегульовані відповідним письмовим договором (журнал реєстрації авто на стоянці, квитанції про оплату послуг стоянки тощо), яким має бути закріплено конкретне місце на парковці, порядок розрахунків, відповідальність сторін, тощо. Однак таких договорів суду першої інстанції у матеріалах цієї справи стороною позивача надано не було.
З наданих декларації про вибір лікаря № 0001-52Н2-А700 на ім`я ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 20) та № 001-К122-А700 на ім`я ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 21) дійсно вбачається, що позивачка та померлий вказали один одного у своїх деклараціях довіреною особою для повідомлення у разі настання екстреного випадку, однак суд першої інстанції правильно звертає увагу на те, що вказані декларації були укладені лише 10.01.2020 року, а крім того адресою місця фактичного проживання  ОСОБА_1  вказане АДРЕСА_6 , а  ОСОБА_5   АДРЕСА_4 . Хоча відповідно до доводів позову, станом на 2020 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вже однозначно мешкали разом більше 10 років, однак позивачка не зазначила місце свого фактичного проживання разом з померлим. 
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що інші надані стороною позивача у цій справі докази, не містять більш переконливих доказів спільного проживання позивачки з померлим однією сім`єю протягом тривалого часу.
Окремо суд першої інстанції правильно звернув увагу на фотографії квартири ОСОБА_5 (а.с. 47-52), на яких зображені меблі та побутова техніка, яку як вказує позивачка вона придбала спільно з померлим, за час їхнього спільного проживання, та констатував, що на вказаних фотографіях не зафіксовано наявність у вказаній квартирі речей, які належать позивачці, або взагалі жіночих речей. Хоча, в разі дійсного проживання позивачки з померлим у вказаній квартирі з липня 2008 року, їх на переконання суду першої інстанції, мала бути значна кількість. 
Так само, дослідивши договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2362 га, розташованої в АДРЕСА_1 , від 04.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. та зареєстрованому за № 4374 встановлено, що в п. 11 ОСОБА_5 як покупець підтвердив, що він в шлюбі не перебуває та купує земельну ділянку за особисті кошти (т.с. 1 а.с. 29-30).
Аналогічна інформація міститься в особовій справі ОСОБА_5 у ПрАТ «Дніпроспецсталь», де він працював фахівцем 1 категорії відділу внутрішньої безпеки служби економічної безпеки, та зазначив в автобіографії та особовій картці, що у шлюбі не перебуває. 
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України)
Судом першої інстанції було правильно встановлено у цій справі, що надані позивачем докази у цій справі у своїй сукупності не доводять викладених у вищезазначеному позові позивача обставин. 
Разом з тим, суд першої інстанції частково правильно погоджується з доводами позову та припустив, що дійсно в останні роки перед смертю ОСОБА_5 їхні стосунки з ОСОБА_1 мали ознаки сімейних, однак доказів того, що вони мешкали однією сім`єю в період набуття спірного майна, матеріали цієї справи не містять.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції правильно встановив, що підстав для застосування наслідків, передбачених ст. 74 СК України, ст. 1259 ч. 2 ЦК України, до спірних правовідносин у цій справі немає.
За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
Що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , то суд першої інстанції правильно вважав, що вона не підлягає задоволенню у цій справі у зв`язку з таким.
Згідно із ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Системне тлумачення положень ст.ст. 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої - п`ятої черги.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено, що матеріали цієї справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_5 був у безпорадному стані, крім декількох останніх днів його життя, коли він знаходився в лікарні з 22.02.2022 року (т.с. 1 а.с. 22). 
Смерть ОСОБА_5 настала раптово ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок короновірусної інфекції COVID-19. Причиною смерті є гостра респіраторна недостатність, позагоспітальна пневмонія, короновірусна хвороба (довідка про причину смерті, копія т.с. 1 а.с. 100).
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть із зазначенням дати народження, копія т.с. 1 а.с.99), матеріали справи не містять доказів того, що за життя він не перебував у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. 
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_1 , враховуючи те, що нею не доведено факту спільного проживання з померлим однією сім`єю, яка чоловіка та жінки, не належить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , а відтак не має права на зміну порядку черговості спадкування, а відтак в цій частині позов не підлягає задоволенню.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою не доведено факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 , в період часу з 20.01.2009 року (враховуючи вимоги закону та дату розірвання шлюбу із ОСОБА_41  лише 20.01.2009 року -  т.с. 1 а.с. 96) по ІНФОРМАЦІЯ_3, а відтак у задоволенні позову позивача у цій справі в частині первісних позовних вимог (про встановлення вищезазначеного факту) слід відмовити.
Щодо позовних вимог про визнання майна спільним сумісним, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період спільного проживання та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину вказаного майна, то в цій частині позову суд першої інстанції також правильно вважав необхідним відмовити, у зв`язку з тим, що ці вимоги є похідними від первісної вимоги позивача у цій справі про встановлення факту проживання однією сім`єю. 
Також судом першої інстанції в ході розгляду справи були правильно досліджені письмові докази, надані позивачем, а саме: - копії паспортів для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з відміткою держави Єгипет, та про перетин кордону з державою Ізраїлем 28.11.2008 (т.с. 1 а.с. 8-9); - фотознімки на яких зображений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у різних містах в ході спільного відпочинку та на весіллі (т.с. 1 а.с. 10-16); - акт про фактичне проживання від 21.05.2022 складений ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 фактично мешкала з ОСОБА_5 з липня 2008 року по 16.05.2022 за адресою: АДРЕСА_4 (т. с. 1 а.с 17); - довідка ФОП ОСОБА_48 , відповідно до якої надано підтвердження про те, що ОСОБА_1 з липня 2008 року по 2014 рік залишала свої транспортні засоби на території охоронюваної стоянки (т.с. 1 а.с. 18); - довідка ТОВ «Прогрес Консалтінг» про те, що ОСОБА_1 користувалась послугами охоронюваної стоянки з 2014 року по травень 2022 року за адресою: АДРЕСА_7 (т. с. 1 а.с. 19); - копія декларації № 0001-52Н2-А700 про вибір лікаря на ім`я ОСОБА_5 , де в якості довіреної особи вказана ОСОБА_1 (т. с. 1 а.с. 20); - копія декларації № 0001-К122-А700 про вибір лікаря на ім`я ОСОБА_1 , де в якості довіреної особи вказаний ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 21); - довідка КНП «Міська лікарня № 6» ЗМР від 08.06.2022 № 0583-01-07з, в якій зазначено, що в медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_5 контактною особою вказана ОСОБА_1 (тел. НОМЕР_6 ): під час перебування ОСОБА_5  у відділенні інтенсивної терапії його щодня відвідувала жінка  ОСОБА_1 та приносила деякі лікарські засоби та вироби медичного призначення (т.с. 1 а.с. 22); - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до якого він був власником автомобілю KIA SPORTAGE 2008 року, чорного кольору, дата реєстрації права 26.08.2008 (т.с. 1 а.с. 23); - копія кредитного договору № 08-311А077-К від 28.08.2008, укладеного між АКБ СР «УКРСОБАНК» та  ОСОБА_5 , відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 19281 доларів США (т.с. 1 а.с. 24-26); - копія квитанції про сплату коштів 874,11 доларів США на погашення кредиту  ОСОБА_5 17.09.2009 року, 130000,00 грн.  ОСОБА_5  - 14.09.2009 року (т.с. 1 а.с. 27-27 зворот); - копія трудової книжки ОСОБА_5 , відповідно до якої вбачається, що він з 30.06.2009 по 31.07.2010 не був офіційно працевлаштований (т с.1 а.с. 28); - копія договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2362 га. за адресою: АДРЕСА_1 , від 04.08.2015, відповідно до якого  ОСОБА_5 , придбав вказану земельну ділянку, яка має кадастровий номер 2322188400:07:001:1249 (т. с. 1 а.с. 29-30); - копія договору про надання послуг від 07.06.2018 з додатками, відповідно до якого  ОСОБА_1  та ФЛП ОСОБА_11 домовились про організацію придбання в США автомобілю зазначеного в додатку № 1 (Mazda3) (т.с. 1 а.с. 31-40); - копія довіреності від 28.07.2018, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_49 , ОСОБА_11 , ОСОБА_50 представляти його інтереси при вирішенні питань пов`язаних з отриманням автомобіля Mazda3 (т.с. 1 а.с. 41); - копія листа від СК «Арсенал Страхування», до якого додано Договір страхування автомобілю Mazda3, відповідно до якого страхувальником є   ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 42); - лист ВП № 1 ЗРУ ГУНП в Запорізькій області від 03.06.2022 № 18аз/46/02/06-2022, відповідно до якого до поліції 16.04.2022 звернулась громадянка ОСОБА_3 з приводу конфлікту, який виник між нею та громадянкою ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 44); - копія інструкції з експлуатації матрацу та гарантійного талону кавомашини (т.с. 1 а.с. 45-46); - фотографії квартири ОСОБА_5 з зображенням речей та меблів (т.с. 1 а.с. 47-52); - довідка про аналітичне дослідження ринку щодо вартості земельної ділянки та двох транспортних засобів (т.с. 1 а.с. 53); - фототаблиця цін на рухоме майно (меблів та техніки) з квартири ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 54-61).
Крім того в ході розгляду справи судом першої інстанції були правильно досліджені письмові докази, надані відповідачами у справі, а саме: - копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 15.04.1981 відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_51 , батьком якої є ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_52 (т. с. 1 а.с. 91); - копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 від 26.09.1998, відповідно до якого ОСОБА_53 , та ОСОБА_51 уклали шлюб, в результаті чого жінка отримала прізвище ОСОБА_54 (т.с.1 а.с. 92); - копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 , відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_36 уклали шлюб 13.05.1994 (т. с.1 а.с. 95); - копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_10 від 20.01.2009, відповідно до якого вбачається, що  ОСОБА_5 , та ОСОБА_36 20.01.2009 зареєстрували розірвання шлюбу, актовий запис № 8 (т.с. 1 а.с. 96); - копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_11 , відповідно до якого вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с. 99); - копії документів, пов`язаних з похованням  ОСОБА_5 , відповідно до яких вбачається, що похованням займалась   ОСОБА_3  (т.с. 1 а.с. 101-103); - копії чеків та квитанції про придбання ліків та медичних препаратів (т.с. 1 а.с. 104-106); - фотографії на яких зображені ОСОБА_3 з донькою та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_3 з донькою у квартирі ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 107-108); - копію матеріалів особової справи  ОСОБА_5  з ЕМЗ «Дніпроспецсталь», а саме: автобіографію в якій вказано, що ОСОБА_5  не одружений; особовий листок з обліку кадрів, де в п. 16 вказано, що ОСОБА_5  не одружений; особову картку працівника, де в п. 10 Родинний стан вказано, що ОСОБА_5  не одружений; копію трудової книжки НОМЕР_12  (т.с. 1 а.с. 148-160); - довідку Головного управління пенсійного фонду України у Запорізькій області від 06.12.2022 №1475/02.31-10 про те, що ОСОБА_5 перебував на обліку пенсійного фонду та отримував пенсію за вислугу років, починаючи з січня 2008 року та по березень 2022 року її загальних розмір становив 547995,08 грн. (т. с. 1 а.с. 178-181).
Крім того в ході розгляду справи судом першої інстанції правильно було витребувано копію спадкової справи відкриту після смерті ОСОБА_5 № 45/2022, яка була розпочата приватаним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. 19.04.2022 року, з якої вбачається, що до нотаріальної контори звернулись із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 . Громадянка ОСОБА_4 відмовилась від належної спадщини на користь спадкоємця ОСОБА_3 . Також із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 (т. с. 1 а.с. 210-224). 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  в особі представника Фельського С.Л.  є такими, що фактично дублюють позовні вимоги позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку вона та її представники вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував докази сторін, зокрема допитував свідків сторін, витребовував фотокопію спадкової справи тощо.
При цьому, покази свідків позивача спростовуються показами свідків відповідачів у цій справі. Також, покази свідків позивача у цій справі могли б мати якусь доказову базу, якщо б вони у своїй сукупності були підтвердженні ще будь-якими належними письмовими доказами у цій справі відносно тих фактів, які ці свідки повідомляли, але такі у цій справі відсутні (письмові докази використання стоянки під авто позивачем із спадкодавцем, а саме: письмові договори зберігання, відповідні належним чином завірені витяги з журналів зберігача, відповідні квитанції зберігача на ім`я останніх тощо). Оскільки, не можна показами свідків підтверджувати факти, які потребують підтвердження саме письмовими доказами. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільненні позивача від доказування, передбачені ст. 82 ч. 1 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Позивач ОСОБА_1  та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. 
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, стороною позивача апеляційному суду у цій справі не надані.
І, навпаки, доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача, є надана представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Аворник Л.В. вперше лише апеляційному суду у цій справі інформація РСЦ ГСЦ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ТА ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТЯХ (т.с. 3 а.с. 2-3), яка містить вже повний (детальний) перелік документів, на підставі яких за спадкодавцем ОСОБА_5 було зареєстровано 27 листопада 2018 року право власності на автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , а саме: - вантажно-митна декларація № 112080/2018/021214 від 30.08.2018 р. (Запорізька митниця ДМСУ), сертифікат відповідності конструкції ТЗ № 009.59066-18 від 23.11.2018 року, доручення покупця ОСОБА_5 серії НОМЕР_13 від 28.07.2010 року лише на ім`я ОСОБА_49 ,  ОСОБА_11  та ОСОБА_50  при вирішенні питань, пов`язаних з отриманням автомобіля, переданням на зберігання, здійсненням митного оформлення, вивантаженням (завантаженням), транспортним експедируванням та перевезенням його до пункту призначення (приватний нотаріус Літенко Л.В., копія якої надавалась раніше позивачем до позову у цій справі - т.с. 1 а.с. 41), посвідчення митниці серії НОМЕР_14 від 30.08.2018 року, але надати копії яких надати немає можливості, оскільки термін зберігання останніх (3 роки) закінчився, згідно Переліку документів, що створюються під час діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств та закладів охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 січня 2014 року (зі змінами), та серед яких відсутній договір № 1 від 07 червня 2018 року між виконавцем ФЛП ОСОБА_11 та замовником  ОСОБА_1 щодо організації покупки цього автомобілю замовнику та його доставляння на територію України саме за рахунок замовника, та акти прийому-передачі коштів до останньої (т.с. 1 а.с. 31-40), на які посилалась позивач у своєму позові у цій справі та які могли бути складені у будь-якій час у подальшому на замовлення будь-кого, оскільки підписи сторін на цьому договорі та актах ніким не посвідчені, та відповідний висновок експерта щодо часу складання останніх у цій справі відсутній.
Цим доказом лише додатково підтверджується правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі щодо спірного автомобілю Mazda 3, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 . 
Наявність будь-якого полісу у будь-який час будь-якої страхової компанії, у тому числі ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на період з 04.12.2020 року по 03.12.2021 року на цей автомобіль на ім`я ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 42), яка могла з будь-яких правових підстав зі згоди спадкодавця ОСОБА_29 користуватись останнім (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), само по собі у цій справі нічого не підтверджує і не спростовує. 
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1  в особі представника Фельського С.Л. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, встановлено, що хоча суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні й послався на ст. 141 ЦПК України, але фактично цим рішенням суд першої інстанції не вирішував питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи, а тому останнє в апеляційному порядку не могло переглядатись і не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в особі представника Фельського Сергія Леонідовича залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.06.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Трофимова Д.А.