ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року                                                            Справа №903/1015/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Миханюк М.В. 

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради на ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 (суддя Кравчук А.М.)
за позовом Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради, м.Ковель, Волинська обл.
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”, м.Луцьк 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1199609 грн 38 коп. 

за участю представників:
КП “Ковельводоканал” – не з`явився;
ТОВ “Волиньелектрозбут” - Корнійчук Ірина Манаф-кизи (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Волинської області від 13.03.2024 визнано недійсними додаткові угоди №2 від 20.07.2021, №3 від 21.07.2021, №4 від 22.07.2021, №5 від 27.08.2021, №6 від 29.10.2021, №7 від 16.11.2021, №8 від 01.12.2021, №9 від 03.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2021 №23-21/184-1/21 (конкурентна процедура закупівлі UA-2020-10-27-003180-с), укладеного між Комунальним підприємством “Ковельводоканал” Ковельської міської ради (попередня назва в договорі Ковельське управління водопровідно-каналізаційного господарства “Ковельводоканал”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” (вул. Єршова, 11а, м. Луцьк, код ЄДРПОУ 42159289) на користь Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради (вул.Геологів, 2, м.Ковель, Волинська обл., код ЄДРПОУ 05500871) 1199609 грн 38 коп. боргу та 39466 грн 14 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 1239075 грн 52 коп. (один мільйон двісті тридцять дев`ять тисяч сімдесят п`ять грн 52 коп.).
04.04.2024 на адресу господарського суду Волинської області надійшла заява ТОВ “Волиньелектрозбут” про розстрочку виконання рішення суду рівними частинами строком на дев`ять місяців до 25.12.2024.
Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 задоволено частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” від 04.04.2024 про розстрочку виконання рішення суду. Розстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області №903/1015/23 від 13.03.2024 на три місяці рівними частинами зі сплатою: 368592 грн 71 коп. до 04.05.2024; 368592 грн 71 коп. до 04.06.2024; 368592 грн 72 коп. до 04.07.2024.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою Комунальне підприємство “Ковельводоканал” Ковельської міської ради звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В скарзі зокрема зазначає, що питання щодо забезпечення населення міста та району (а це близько 80 тис. осіб) безперебійним постачанням води та відведенням стоків особливо акцентується в умовах війни.
Заборгованість населення з оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення перебуває на рівні місячного нарахування, що становить понад 6 млн. грн. Це, в свою чергу, призводить до утруднення здійснення розрахунків з контрагентами підприємства, що ставить під загрозу діяльність КП «Ковельводоканалу» по забезпеченню водою населення та відведенню стічної води.
Станом на 01.03.2024 підприємство має 15563700,00 грн кредиторської заборгованості, в тому числі, 4379900,00 грн за спожиту електроенергію, 797600,00 грн за отримані матеріали, обов`язкові платежі до бюджету та заробітна плата працівників.
КП «Ковельводоканал» наголошує про особливу важливість для підприємства своєчасного виконання судового рішення в повному обсязі з метою отримання коштів для розрахунків зі своїми кредиторами, безперебійного забезпечення населення водою і відведенням та попередження виникнення екологічної та техногенної катастрофи.
Зазначає, що карантинні заходи, як і військовий стан, мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін.
Складне фінансове становище ТОВ «Волиньелектрозбут», з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувана і боржника
КП «Ковельводоканал» вважає, що заявником не доведено належними доказами виключності обставин, що спричинили неможливість виконання судового рішення у даній справі в повному обсязі, як і не надано доказів вжиття заходів до повного виконання рішення.
На підставі викладеного апелянт просить суд скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2023 у справі №903/1015/23, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Волиньелектрозбут» про розстрочку виконання рішення суду у справі №903/1015/23; стягнути із позивача витрати, пов`язані з оплатою судового збору.
Листом від 23.04.2024 матеріали справи витребувано з господарського суду Волинської області.
01.05.2024 матеріали справи надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради на ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 27.05.2024 об 12:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк до 22.05.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.
22.05.2024 від ТОВ “Волиньелектрозбут” надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві боржник, зокрема, зазначає, що ТОВ «Волиньелектрозбут» є єдиним постачальником універсальних послуг у Волинській області, виконавцем мобілізаційних завдань та здійснює постачання електричної енергії більше ніж 300000 побутовим споживачам (населення) у Волинській області, а також близько 11000 непобутовим споживачам по всій Україні, багато з яких є критичною інфраструктурою та працюють на підтримання обороноздатності держави під час воєнного стану. А тому своєчасна закупівля електричної енергії ТОВ «Волиньелектрозбут» є пріоритетним завданням Товариства.
Звертає увагу суду, що до описаних апелянтом обставин 27.02.2024, а саме, припинення постачання електричної енергії, ТОВ «Волиньелектрозбут» не має жодного відношення. Таке припинення здійснювалось не за ініціативою постачальника електричної енергії та без погодження.
Щодо підписання ТОВ «Волиньелектрозбут» з державними установами 242 договори на суму 111816524,72 грн, боржник зазначає, що кожна державна установа здійснює оплату після факту поставки електричної енергії, а постачальник електричної енергії здійснює оплату товару наперед або в день купівлі, тобто жодного дня відстрочки по оплаті немає. Крім того, ТОВ “Волиньелектрозбут” несе додаткове фінансове навантаження, у зв`язку із самостійною оплатою небалансів (відхилення фактичного обсягу споживання споживачем від планового) за ціною балансуючого ринку та «замороженням» власних оборотних коштів через здійснення післяплати споживачем за фактично спожиту електроенергію.
Зазначає, що для виконання функцій постачальника універсальних послуг, покладених спеціальних обов`язків, забезпечення можливості виконання мобілізаційних завдань та задля задоволення потреб в електроенергії населення та підприємств критичної інфраструктури в умовах воєнного стану для товариства є життєво необхідним забезпечення роботи енергетичної системи Відповідача, особливо в умовах воєнного стану. Водночас, Товариство не спроможне здійснити одноразову виплату в розмірі 1239075,52 грн, які відповідно до судового рішення в даній господарській справі №903/1015/23 підлягають стягненню, і таке примусове стягнення не просто поставить товариство в скрутне фінансове становище, а й загрожує неплатоспроможності товариства та в подальшому може призвести до дефолту або банкрутства останнього.
На підставі викладеного боржник просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ковельводоканал», а ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 - залишити без змін.
09.05.2024 до суду від ТОВ «Волиньелектрозбут» надійшло клопотання, у якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із призначенням на цей же день (27.05.2024) іншої справи.
27.05.2024 до суду від Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради надійшло клопотання, у якому останній просить суд розглянути справу №903/1015/23 без його представника, за наявними в матеріалах справи документами. Апеляційну скаргу просить задовільнити (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.05.2024).
У судове засідання 27.05.2024 з`явилася представниця ТОВ «Волиньелектрозбут», а тому, оскільки заявлені підстави для відкладення розгляду справи відпали, суд залишає клопотання ТОВ «Волиньелектрозбут» про відкладення розгляду справи – без розгляду.
КП «Ковельводоканал» не забезпечило явку свого представника у судове засідання.
З огляду на подане клопотання про розгляд скарги без участі представника КП «Ковельводоканал», оскільки всі учасники провадження у справі належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, враховуючи те, що позиція скаржника викладена безпосередньо у апеляційній скарзі, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника КП «Ковельводоканал».
Представниця ТОВ «Волиньелектрозбут» заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, надала пояснення по справі. Просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ковельводоканал», а ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 - залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
У заяві ТОВ “Волиньелектрозбут” просило суд першої інстанції розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення 1199609 грн 38 коп таким чином: 133297 грн 38 коп – до 25.04.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.05.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.06.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.07.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.08.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.09.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.10.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.11.2024; 133289 грн 00 коп – до 25.12.2024; в частині судового збору в сумі 39466 грн 14 коп – до 25.12.2024.
Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Як передбачено ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 239 ГПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Статтею 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Враховуючи, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь вони були винесені "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:
1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;
2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;
3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони";
4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті для виправдання затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "2102-ІХ від 24 лютого 2022 року.
Воєнний стан в Україні введено з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Боржник є юридичною особою, видами діяльності, якого є торгівля електроенергією.
Колегія суддів враховує, що з початку листопада 2022 року рф здійснювала військовий злочин (знищення енергетичної інфраструктури України), що є загальновідомим фактом та висвітлювалось всесвітніми засобами масової інформації.
Крім цього, згідно листів боржника у зв`язку з невиконанням ДП “Гарантований покупець” перед ТОВ “Волиньелектрозбут” своїх зобов`язань за послуги із забезпечення  доступності електричної енергії для побутових споживачів, враховуючи рівень погоджених заявок обсягів електричної енергії для купівлі, товариство вимушене купувати обсяги електричної енергії, які не були придбані та продані ДП “Гарантований покупець”, на окремих сегментах ринку за завищеними цінами.
Заявник є єдиним постачальником універсальної послуги на території Волинської області, обслуговує як населення так і об`єкти бюджетної та соціальної сфери, що у свою чергу, у разі подальшого арешту рахунків може призвести до неналежного виконання останнім своїх обов`язків по наданню вказаних вище послуг, що є надважливо у період воєнного стану, який є надзвичайною подією у розумінні п.3 ч.4 ст.331 ГПК України, та постійних блекаутів.
Наявність заборгованості споживачів перед товариством підтверджується інформацією про проведення розрахунків за спожиту електричну енергію за період з жовтня 2023 по лютий 2024 роки.
Наявність реального наміру боржника виконувати рішення суду в добровільному порядку підтверджується частковою оплатою боргу за рішенням суду в сумі 133297 грн 38 коп, яка визначена як перший платіж згідно графіку боржника.
Введення в Україні воєнного стану, складне фінансове становище заявника, не відповідність тарифів, низька платоспроможність населення з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.
Колегія суддів вважає, що розстрочення виконання рішення сприятиме виконанню Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” функцій постачальника універсальних послуг, можливості виконання мобілізаційних завдань та задоволенню потреб в електроенергії населення та підприємств критичної інфраструктури, забезпеченню роботи енергетичної системи в умовах воєнного стану. 
Враховуючи зазначене, інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, вид його діяльності, виходячи із засад розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення заяви боржника та розстрочення виконання рішення суду на три місяці.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розстрочка виконання рішення в даній справі на три місяці не порушить баланс інтересів сторін, та спрямована на досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Одноразова сплата усієї суми залишкового боргу 1105778 грн 14 коп може лише погіршити фінансовий стан відповідача та навпаки, призвести до зворотного, коли рішення суду відповідач буде не спроможний виконати.
Розстрочення виконання рішення суду на три місяці не є уникненням боржника від виконання свого грошового зобов`язання перед стягувачем.
Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на даний час існують обставини, що унеможливлюють виконання рішення суду, що підтверджується фінансовою звітністю боржника, яка свідчить про відсутність прибутку на підприємстві за зазначені періоди, отже боржником доведено  наявність обставин, які ускладнюють та роблять неможливим на цей час негайне виконання рішення суду та одночасну сплату утвореної заборгованості в повному обсязі та є саме винятковими обставинами, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду.
При цьому судом першої інстанції були враховані як наведені відповідачем обставини, так і матеріальні інтереси позивача - реальну можливість отримати частинами та через певні періоди усі грошові кошти стягнуті з відповідача рішенням по даній справі.
Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” та розстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області №903/1015/23 від 13.03.2024 на три місяці рівними частинами зі сплатою: 368592 грн 71 коп до 04.05.2024; 368592 грн 71 коп до 04.06.2024; 368592 грн 72 коп до 04.07.2024.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради - без задоволення.
Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Ковельводоканал” Ковельської міської ради на ухвалу господарського суду Волинської області від 10.04.2024 у справі №903/1015/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено 30.05.2024.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.