ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року	Львів	Справа № 380/27249/23 пров. № А/857/7865/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Носа С.П.;
суддів:                                                                      Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року  у справі № 380/27249/23 (суддя Качур Р.П., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        В С Т А Н О В И В:          

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач) в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми грошового забезпечення, виплаченої позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 380/14355/22, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 380/14864/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 380/14355/22, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 380/14864/22.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дії відповідача щодо утримання податку з доходів фізичних осіб з сум грошового забезпечення є протиправними. Стверджує, що на виконання судових рішень йому виплачено індексацію грошового забезпечення. Однак, відповідачем не було виплачено позивачу податку на доходи фізичних осіб при виплаті індексації грошового забезпечення, який утримано з індексації грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року  адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми грошового забезпечення, виплаченої ОСОБА_1 на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі № 380/14355/22 та від 29 грудня 2022 у справі № 380/14864/22, які набрали законної сили, без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошового забезпечення на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі № 380/14355/22 та від 29 грудня 2022 у справі № 380/14864/22, які набрали законної сили.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивач набув право на виплату за рішенням суду, а не у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби. Тому під час виплати позивачу індексації грошового забезпечення ним правомірно не застосовано Порядок №44. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.02.2017 року № 91-ос полковника ОСОБА_1 , начальника відділу зв`язку штабу начальника зв`язку штабу Західного регіонального управління (І категорії), звільненого з військової служби у запас за підп. «б» (за станом здоров`я) п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 категорії) та усіх видів забезпечення з 01.03.2017 року. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі № 380/14355/22, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.03.2017 включно із застосуванням вересня 2014 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.03.2017 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум.
Виплату вказаних грошового забезпечення у сумі 21454,56 грн відповідачем здійснено 15.06.2023, що підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Приватбанк».
З розрахунково-платіжної відомості № 1468-2-Рішення суду від 31.01.2023 № 380/14355/22 ОСОБА_2 за червень 2023 року слідує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 № 380/14355/22 відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 26651,62 грн. При цьому, із вказаних сум утримано ПДФО на суму 4797,29 грн та військовий збір у розмірі 399,77 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 у справі № 380/14864/22, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпусток та щомісячної додаткової грошової винагороди за період з січня 2016 року по березень 2017 року без урахування індексації грошового забезпечення у складі його місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпусток та щомісячної додаткової грошової винагороди за період з січня 2016 року по березень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та з урахуванням виплачених сум, а також здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по 21.08.2020.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по 21.08.2020.
Виплату вказаних грошового забезпечення у сумі 27415,15 грн відповідачем здійснено 23.05.2023, що підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Приватбанк» та не заперечується відповідачем.
З розрахунково-платіжної відомості № 1468-1-Рішення суду від 29.12.2022 № 380/14864/22 за травень 2023 року слідує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 № 380/14864/22 відповідачем нараховано грошове забезпечення (грошову допомогу на оздоровлення, виплачену у 2015-2017 роках, одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні відпусток та щомісячну додаткову грошову винагороду за період з січня 2016 року по березень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, а також компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по 21.08.2020) у загальному розмірі 34056,08 грн. При цьому, із вказаних сум утримано ПДФО на суму 6130,09 грн та військовий збір у розмірі 510,84 грн.
16.10.2023 та 25.10.2023 на адресу Західного регіонального управління скеровано адвокатські запити про добровільне виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 380/14355/22 та від 29.12.2022 у справі №380/14864/22 з наданням письмового розрахунку видів грошового забезпечення, нарахувань та утримань проведених на виконання судового рішення.
23.10.2023 та 30.10.2023 Західним регіональним управлінням надано відповідь листами № 11/9324 - 23 – Вих та №11/9579-23-Вх де зазначено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 380/14355/22 та від 29.12.2022 у справі №380/14864/22  виконано добровільно та у повному обсязі. 
Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов, виходив з тих підстав, що дії відповідача по утриманню з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб без індексації грошового забезпечення є протиправними.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктами 2-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 N 276) (далі - Порядок № 44) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115 (далі - Положення), - особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Пунктом 292 Положення визначено, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Отже, на суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому позивач проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення було покладено обов`язок вжити заходів з проведення з позивачем повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день виключення із списків особового складу. Однак, відповідні заходи відповідачем щодо повного розрахунку з позивачем на час його звільнення з військової служби вжито не було.

Відповідно до п. 168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Із огляду на зазначене, відповідачу належало при виплаті позивачу заборгованості сплатити у повному обсязі суму податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, право на індексацію грошового забезпечення позивач набув під час проходження військової служби та повинен був її отримати при звільненні, однак не отримав з вини відповідача.

Вказані обставини підтвердженні рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 380/14355/22 та від 29.12.2022 у справі №380/14864/22.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому заборгованості, не звільняє відповідача компенсувати позивачу суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки саме бездіяльність відповідача призвела до виплати позивачеві такої індексації грошового забезпечення вже після звільнення з військової служби та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №825/761/17.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року  у справі № 380/27249/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук