П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/23501/23	

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,
повний текст судового рішення
складено 11.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

          У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( далі ГУПФ в Кіровоградській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ в Одеській області) та просив:
          - визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Кіровоградській області №155250021715 від 06.04.2023 року;
- зобов`язати ГУПФ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року та з 30.03.1990 року по 30.02.1996 року та призначити пенсію, починаючи з 05.06.2023 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ в Кіровоградській області №155250021715 від 06.04.2023 року. Зобов`язано ГУПФ в  Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року, з 20.06.1990 року по 14.01.1991 року, з 15.01.1991 року по 28.05.1991 року, з 03.06.1991 року по 22.01.1992 року, з 18.07.1994 року по 29.12.1995 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 29.03.2023 року з урахуванням зазначеного страхового стажу. У решті позову – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 29.03.2023 року про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 розгляд документів ОСОБА_1 , наданих для призначення пенсії за віком, провадився за принципом «екстериторіальності» ГУПФ в Кіровоградській області. 
Розглянувши надані позивачем документи, ГУПФ в Кіровоградській області прийняло рішення №155250021715 від 06.04.2023 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на таке.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року -30 років.
У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років, після досягнення віку 65 років - наявності страхового стажу з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року - від 15 до 25 років.
У рішенні зазначено, що вік позивача на день звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 60 років 02 місяці 07 днів.
За результатами розгляду документів позивача до страхового стажу не зараховано:
- періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 року, оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме:
- період з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року - відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу;
- період з 30.03.1990 року по 30.02.1996 року - відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи. 
Для зарахування вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, видані підприємством або архівним відділом на підставі первинних документів.
Періоди роботи, згідно копії трудової книжки від 15.07.1994 року не взято до уваги, оскільки відповідно до пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 25.11.2005 року №22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців 28 днів.
Право на пенсійну виплату відповідно до ст.26 Закону позивач набуде після досягнення 63-річного віку, з 23.01.2026 року.
Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
          Також суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Пунктом 3 Постанови КМУ від 12.08.1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі за текстом – Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 275/615/17.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 (записи №10, 11) він працював у період з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року на посаді агента з постачання та реклами, є підпис відповідальної особи, підстава прийняття та звільнення, є печатка підприємства, проте, дійсно у трудовій книжці не вказано назву самого підприємства, де працював позивач (а.с.77).
Водночас, позивачем до заяви про призначення пенсії було додано, окрім трудової книжки   НОМЕР_2 , ще й довідку №6/К від 03.02.1990, видану ТОВ фірма «ШИМОН», якою підтверджено факт роботи позивача в період з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року на вказаному підприємстві (а.с.113).
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи у ТОВ фірма «ШИМОН» з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року.
З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка НОМЕР_2 не містить записів щодо роботи позивача в Орендному підприємстві НВО «Харчопромавтоматика» з 20.06.1990 року по 14.01.1991 року, в Одеській товарній біржі з 15.01.1991 року по 28.05.1991 року, у ТОВ фірма «ШИМОН» з 03.06.1991 року по 22.01.1992 року.
Такі записи зазначені у виписці із трудової книжки НОМЕР_3 (а.с.71-72).
Крім того, період роботи позивача в Орендному підприємстві НВО «Харчопромавтоматика» з 20.06.1990 року по 14.01.1991 року підтверджується архівною довідкою Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 18.04.2023 року №948-Л-11.1-21, копія якої наявна в матеріалах пенсійної справи позивача, що надана відповідачем до суду (а.с.117). Отже, підстав для неврахування цього періоду роботи  (з 20.06.1990 року по 14.01.1991 року) до страхового стажу позивача суд не вбачає. Тому цей період робити підлягає зарахуванню до страхового стажу як такий, що підтверджений архівною довідкою.
Період роботи позивача з 15.01.1991 року по 28.05.1991 року в Одеській товарній біржі на посаді маклера підтверджується довідкою Одеської товарної біржі №06/02 від 10.02.2006 року, яка також була надана до органу ПФУ разом з заявою про призначення пенсії та наявна у пенсійній справі позивача (а.с.116). Отже, цей період роботи позивача (з 15.01.1991 року по 28.05.1991 року) також підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Період роботи позивача у ТОВ фірма «ШИМОН» на посаді агента з реклами з 03.06.1991 року по 22.01.1992 року підтверджується довідкою №1/к від 22.01.1992 року (а.с.114), яка також була надана органу ПФУ та наявна в матеріалах пенсійної справи, що подані відповідачем до суду. Тому цей період роботи (з 03.06.1991 року по 22.01.1992 року) також слід зарахувати до страхового стажу позивача.
Робота позивача в Українсько-американському спільному підприємстві «АРКОН» на посаді старшого інженера з постачання та збуту в період з 18.07.1994 року по 29.12.1995 року підтверджується довідкою вказаного підприємства №12-К від 30.12.1995 року (а.с.115), що також наявна у пенсійній справі позивача. Таким чином, період роботи  з 18.07.1994 року по 29.12.1995 року підтверджений довідкою підприємства та підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивача не врахованих пенсійним органом періодів роботи позивача з 20.06.1990 року по 14.01.1991 року, з 15.01.1991 року по 28.05.1991 року, з 03.06.1991 року по 22.01.1992 року, з 18.07.1994 року по 29.12.1995 року, які підтверджені довідками підприємств з посиланням на накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи, а також підтвердженого довідкою підприємства періоду роботи з 05.07.1989 року по 31.01.1990 року, про який зазначено судом вище.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук