ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1793/24 Справа № 212/65/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:         Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/65/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Дехти Р.В., -
ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 11 грудня 2017 року у приміщенні приватного нотаріуса Стюрко О.О. позивач підписала довіреність №3237, якою було уповноважено відповідача ОСОБА_2 представляти її інтереси. В подальшому між позивачем та відповідачем 12 грудня 2017 року був укладений договір про надання юридичних послуг.
04 липня 2018 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року та ОСОБА_1 з ОСОБА_2 дійшли домовленості про розірвання договору від 12 грудня 2017 року.
04 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року та було визначено умови та порядок повернення позивачу грошових коштів в сумі 65000 гривень.
24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів, але ОСОБА_2 проігнорував вимогу про повернення грошових коштів.
ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 147 546 гривень 85 копійок, з яких сума основного боргу 130 000 гривень 00 копійок, інфляційні витрати у розмірі 9 923 гривні 15 копійок, 3% річних у сумі 7 623 гривні 70 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 475 гривні 48 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 65000 гривень 00 копійок, в якості боргу (авансу) за договірними правовідносинами.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3170 гривень 91 копійка (інфляційне збільшення) та 3007 гривень 91 копійка ( 3% відсотки річних).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 гривень 00 копійок, в якості неустойки у формі грошової суми.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 721 гривня 80 копійок.

       Не погодившись з таким висновком суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він так і не зміг поставити у судовому засіданні при допиті позивача як свідка свої запитання, адже 19 липня 2023 року не міг бути присутнім у залі судового засідання того дня, про що заздалегідь попереджав суд першої інстанції.
Вважає, що саме цей допит міг би надати інформацію чи отримував він від позивача кошти, чи були сторони, станом на грудень 2017 року, знайомі та чи були укладені між ними договори.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 147 546, 85 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 12 грудня 2017 року було укладено два договори «про надання юридичних послуг».
Відповідно до одного договору «про надання юридичних послуг» ОСОБА_2 (Виконавець) зобов`язався надати ОСОБА_1 (Замовник) юридичні послуги щодо захисту інтересів та оформлення повного пакету документів для переведення квартири їз житлового фонду у нежитловий та розширення площі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та визначено порядок розрахунків за договором (надалі Договір №1).
За п.5 даного договору вартість послуг відповідача складає 110 000 грн. Дані кошти сплачує позивач (Замовник) в три етапи: 65000грн. в період з 12.12.2017р. по 29.12.2017р.; 35000грн. – в період з 12.03.2018р. по 29.03.2018р.; 10000грн. – в період з 12.042018р. по 2904.2028р.
Відповідно до другого договору «про надання юридичних послуг» від 12 грудня 2017 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , Виконавець (відповідач по справі) зобов`язується надати ОСОБА_1 юридичні послуги щодо захисту інтересів та узаконення автономного опалення у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а остання за це сплачує Виконавцю 6000грн. (надалі Договір №2).
Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до Додаткової угоди від 04 липня 2018 року до Договору «про надання юридичних послуг» від 12 грудня 2017 року, сторони, а саме ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) дійшли домовленостей про повернення виконавцем замовнику грошових коштів в сумі 65000 гривень в день укладення Угоди, але не пізніше 10 днів із дати її підписання сторонами, а замовник у свою чергу повинен повернути виконавцю оригінал розписки від 12.12.2017р. про отримання коштів за договором, у день повернення коштів.
Відповідно до Додаткової угоди від 04 жовтня 2018 року до Договору «про надання юридичних послуг» від 12 грудня 2017 року, сторони, а саме ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) дійшли домовленостей про повернення суми грошових коштів в сумі 65000 гривень та переведення вказаної суми грошових коштів у статус авансування майбутніх витрат на оплату послуг Замовника за Договором №2 про узаконення індивідуального опалення. В разі невикористання суми грошових коштів за Договором №1 до 01 червня 2019 року, вся сума боргу (авансу), або не використаної її частини, повинна бути повернута Виконавцем Замовнику не пізніше 10 червня 2019 року. 
Пунктом 6 Додаткової угоди від 04 жовтня 2018 року до Договору №2 про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року, сторони по справі погодили, що у разі недотримання Виконавцем умов пункту 4 даної угоди, сума боргу, яка залишалась неповерненою станом на 10 червня 2019 року, повинна бути повернена Виконавцем 10 липня 2019 року вже у двократному розмірі (у якості штрафної санкції за надмірні строки неповернення Виконавцем коштів Замовника).
Згідно розписок від 12.12.2017р. відповідач отримав від позивача грошові кошти за Договором №1 – 65000грн., за Договором №2 – 6000грн.
Позивач також ставить питання про стягнення індексу інфляції та 3% (відсотків річних) за період часу з 15 липня 2018 року по 24 грудня 2020 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 65000 гривень 00 копійок, суд виходив з обґрунтованості вимог, які настали внаслідок невиконання договірних відносин, що виникли між сторонами та знайшли підтвердження в судовому засіданні.
Суд першої інстанції визначив, що позові вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають частковому задоволенню, враховуючи ту обставину, що чинним законодавством не передбачено нарахування індексу інфляцію та 3% відсотків річних на неустойку у формі грошової суми та сума розрахунку повинна розраховуватися з останньої дати повернення суми грошових коштів, яка погоджена між сторонами, а саме з 10 червня 2019 року.
Суд також прийшов до висновку, що оскільки позивач не визначила розмір збитків, яких вона зазнала у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних відносин, є підставою до зменшення розміру штрафу, передбачена ч.3 ст.551 ЦК України. З урахуванням загальних засад цивільного законодавства (ст.3 ЦК України), суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми неустойки у формі штрафу, що підлягає стягненню, до 1000 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача за невиконання умов договору неустойки у формі штрафу, суд зазначає наступне.
Частинами 1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 3 статті 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом спору є стягнення боргу (авансу), інфляційних втрат, 3 % річних та неустойки.
Перевіривши проведений судом першої інстанції розрахунок щодо суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, колегія вважає його вірним та таким, що ґрунтується на Законі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він так і не зміг поставити у судовому засіданні при допиті позивача як свідка, свої запитання, адже 19 липня 2023 року не міг бути присутнім у залі судового засідання того дня, про що заздалегідь попереджав суд першої інстанції, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів, поважності відсутності відповідача 19 липня 2023 року. Матеріали справи містять неодноразові заяви відповідача щодо відкладення розгляду справи без надання доказів неможливості бути присутнім у судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання відповідача про допит позивача було задоволено в судовому засіданні 14.06.23р., явка позивача в судове засідання 19.07.23р. була визнана обов`язковою. У вказаний день позивач була допитана в судовому засіданні щодо обставин справи. 

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що саме цей допит міг би надати інформацію чи отримував він від позивача кошти, чи були сторони, станом на грудень 2017 року, знайомі та чи були укладені між ними договори, спростовуються матеріалами справи, а саме копіями довіреності, договорів про надання послуг, розписками про отримання грошей за договорами (а.с.17, 18, 157).

Відповідач, на підтвердження доводів щодо не укладання між ним та позивачем договорів, не надав, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, доказів на підтвердження даного твердження. Даних про звернення відповідача до суду з позовом щодо оскарження договорів матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно дост.375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: