Дата документу 15.04.2024 Справа № 335/12292/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/12292/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
№ 22-ц/807/55/24                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2024 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року та апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури,
ВСТАНОВИВ

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.05.2010 року слідчим СО ЗМУ ГУМВС України було порушено кримінальну справу № 4671002 відносно нього за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
За наслідками неодноразового розгляду кримінальної справи в судах України постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2013 року кримінальну справу направлено прокурору м. Запоріжжя для проведення додаткового розслідування.
На виконання постанови суду та вказівок прокурора СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року.
За наслідками досудового розслідування остаточною постановою слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Гаран Р.П. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вважав, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та вчинення процесуальних обмежень йому була спричинено моральну шкоду, яка виразилася в порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, зокрема з батьками, студентами та співпрацівниками, оскільки слідчим було направлено відповідну постанову до ректорату університету про усунення причин та умов, що сприяли злочину, у зв`язку з чим, стало відомо колективу університету та студентам про притягнення до відповідальності, на час отримання постанови він був студентом ІІ курсу навчання; також вимагало та вимагає від нього додаткових зусиль для організації власного життя.
За період перебування під судом та слідством у нього погіршився стан здоров`я та взаємовідносини з рідними, його було обмежено право у виїзді за межі Запорізької області та країни через заборону в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Також, слідчим було накладено арешт на автомобіль, його було поміщено на спецмайданчик, чим обмежено право у користуванні автомобілем та відповідно на час розслідування та розгляду справи обмежено право й розпорядження автомобілем.
Крім того, за службовою халатністю до статичних даних були внесені відомості про скоєння позивачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (грабіж), який є більш тяжким та відноситься до категорії умисних злочинів, що несприятливо відобразилось для нього.
Розмір відшкодування моральної шкоди становить 1 120 000,00 грн. за період перебування під слідством з 05.05.2010 року по 31.09.2019 року (112 місяців * 10000 грн.).
Крім того, за час судового розгляду він був вимушений звернутися до адвокатів за наданням юридичної (правничої) допомоги щодо його захисту від незаконного кримінального переслідування, у зв`язку із чим ним понесені витрати в розмірі 127 000 грн.
На підставі зазначеного просив стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 120 000 грн. та компенсацію сум, сплачених у зв`язку із наданням юридичної допомоги у розмірі 127 000 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, грошові кошти в сумі 1 120 000 грн. 00 коп. та 127 000 грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню, а всього 1 247 000 грн. 00 коп.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки неможливості проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні через відсутність особи, яка набула статусу потерпілого, не притягнення позивача до кримінальної відповідальності сталось внаслідок відмови потерпілих осіб від визначення їх потерпілими, а не внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування, прокуратури та суду, позивача було притягнено в якості обвинуваченого 31.05.2010 року, після повернення справи для проведення додаткового розслідування та внесення відомостей до ЄРДР позивач не мав статус підозрюваного або обвинувального у кримінальному провадженні, а тому на позивача не поширюється дія Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», позивач перебував під слідством 44 місяців та 13 днів, розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з 6500 грн. мінімальної заробітної плати, становить 288 816,70 грн., позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди внаслідок дій або бездіяльності посадових осіб та не надано відповідні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду про набуття позивачем статусу обвинуваченого з 05.05.2010 року та про знаходження під кримінальним переслідуванням після повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, відсутність у КПК України в редакції 2012 року запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, неправильне визначення періоду, за який позивач має право на відшкодування моральної шкоди, перебування позивача під кримінальним переслідуванням з дати обрання запобіжного заходу, оскільки вказана дія обмежувала права позивача з 25.05.2010 року по дату внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення 07.02.2014 року, розмір відшкодування за цей період становить 288 816,70 грн., зазначала про неодноразове закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим з періоду перебування позивача під судом та слідством підлягає виключенню 36 місяців та 13 днів, посилалась на безпідставне стягнення відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 57 000 грн. по кримінальному провадженню № 12014080010000048 та необґрунтоване збільшення розміру відшкодування, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір матеріальної та моральної шкоди, вирішити питання про судові витрати.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність протиправності дій правоохоронних органів, відсутність доказів звернення позивача до відповідного правоохоронного органу з письмовою заявою про надання дозволу на вільне пересування та відмови з цього питання, зазначала про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу в кримінальній справі у зв`язку з недотриманням позивачем порядку відшкодування матеріальної шкоди, оскільки витрати, понесені під час кримінального провадження, не підлягають відшкодуванню в порядку ЦПК України, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3200 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.
В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на пропуск строку звернення із заявою, просила скасувати додаткове рішення суду та залишити заяву без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судові витрати покладаються на відповідача, а не на Державний бюджет України, Державна казначейська служба була залучена до участі у справі виключно через те, що у Державній казначейській службі України відкрито рахунок, з якого здійснюється безспірне списання коштів, ст. 141 ЦПК України не передбачено стягнення витрат за рахунок коштів Державного бюджету України, просила скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги на основне рішення підлягають частковому задоволенню,а на додаткове рішення задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2010 року Слідчим відділом Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 4671002 стосовно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 03.05.2010 року (а.с. 7).
Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС країни в Запорізькій області від 31.05.2010 року, ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 4671002 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 21).
16.06.2010 року постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, накладено арешт на автомобіль «БМВ-520», р.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 (а.с. 18).
За результатами досудового розслідування кримінальну справу № 4671002 з обвинувальним актом було скеровано до розгляду по суті до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.23.2013 року, кримінальну справу № 4671002 надіслано на додаткове розслідування.
Внаслідок повернення судової справи на додаткове розслідування та у зв`язку з набуттям чинності нового КПК, відомості про ДТП було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з цим, постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Гарана Р.П. від 30.09.2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року на підставі п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 4-6).

При апеляційному розгляді з метою встановлення фактичних обставин справи було витребувано кримінальну справу, з якої вбачається, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 закрита у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції правильно виходив з того,що згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом було встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду).

Судом було встановлено, та не оспорено сторонами, що 05.05.2010 року Слідчим відділом Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 4671002 стосовно ОСОБА_1 (а.с. 7), а 31.05.2010 року постановою слідчого Слідчого відділу Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого у кримінальній справі № 4671002 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 21).
Частиною 1 ст. 43 КПК України (в ред. 1960 року, яка діяла на момент притягнення позивача до кримінальної відповідальності), обвинуваченим є особа, щодо якої у встановленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого. Після призначення справи до судового розгляду обвинувачений називається підсудним.
Відповідно до рішення КСУ від 27.10.1999 року притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Досудове слідство проводиться лише після порушення кримінальної справи і в порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 113 КПК України в ред. 1960 року).
Статтями 131, 132 КПК України (в ред. 1960 року) вбачається, що притягнення особи як обвинуваченого відбувається шляхом винесення слідчим постанови про притягнення як обвинуваченого, в якій зазначається, які саме дії ставляться в вину обвинуваченому.
Саме з моменту винесення такої постанови і повідомлення особі про це за нормами КПК України (в ред. 1960 року) вважається, що особа притягнута у кримінальному провадженні у якості обвинуваченого.

Позивач посилався на те, що йому було завдано моральних страждань обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.
Запобіжний захід був обраний 25.05.2010 року слідчим СВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області та обвинуваченому ОСОБА_1 обрано як міру запобіжного заходу підписку про невиїзд.
В подальшому, відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний висновок про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальну справу скеровано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2013 року, кримінальну справу надіслано прокурору на додаткове розслідування, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року.
Таким чином, як зазначив суд першої інстанції, після внесення відомостей до ЄРДР за № 12014080010000048 від 07.02.2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України фактично було продовжено досудове слідство у тій же кримінальній справі (провадженні), яка була порушена відносно позивача, оскільки досудове розслідування було спрямовано на доведення винуватості саме ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, також внесення вказаних відомостей до ЄРДР не змінило статусу позивача, як обвинуваченого, оскільки кримінальна справа відносно нього закрита не була.
30.09.2019 року постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Гарана Р.П. прийнято остаточне рішення про закриття кримінального провадження № 12014080010000048 від 07.02.2014 року у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З витребуваної кримінальної справи вбачається, що і ця постанова була неодноразово скасована та остаточно справа закрита 30 вересня 2019 року без проведення будь-яких додаткових заходів розслідування та поновлення запобіжного заходу.

Суд першої інстанції послався на практику Європейського суду з прав людини, який визначає кримінальне обвинувачення як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі Екле проти Німеччини). Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі Вемхофф проти Німеччини), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі Ноймайстер проти Австрії), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі Рінґайзен проти Австрії).
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, але вирішуючи питання про розмір відшкодування виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи відносно ОСОБА_1 позивач перебував під кримінальним переслідуванням з 25.05.2010 року ( дата обрання запобіжного заходу) по 7.02.2014 року ( внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне порушення).

Судова колегія враховує посилання прокурора на те, що після внесення відомостей до ЄРДР з 07.02.2014 року і до закриття кримінального провадження 30.09.2019 року позивач процесуального статусу підозрюваного у розумінні КПК України не набув.

Законом визначено мінімальний розмір моральної шкоди в місяць виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, розмір якої, згідно вимог Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік,тобто станом на час вирішення справи, становить 6 500,00 гривень.
Відтак розрахунок мінімального відшкодування становитиме за період з 25.05.2010 року по 7.02.2014 року з розрахунку 44 місяці та 13 днів ( 44х6500 + 2816,70) та дорівнюватиме 288816,70 гр.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування та вимоги позивача про збільшення розміру відшкодування порівняно з мінімальним, судова колегія враховує доводи позивача про те, що тривалим розглядом справи йому було завдано моральної шкоди, яка обтяжувалася тим, що йому було обрано запобіжний захід.

Разом з тим, судова колегія вважає доцільним обмежитися визначеним розміром відшкодування з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи щодо скоєння позивачем наїзду на двох пішоходів та завдання їм тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості не спростовується та не заперечується жодним учасником справи.

Позивач посилається на відсутність вини у скоєнні ДТП, проте не спростовує ані факт ДТП ані ту обставину, що ним не відшкодована шкода потерпілим у відповідності до положень ст. 1167, 1187 ЦК, хоча у кримінальній справі потерпілі зазначали про наявність майнових вимог.

Кримінальна справа закрита у зв`язку з відсутністю складу злочину, проте судова колегія звертає увагу на мотивувальну частину постанови про закриття кримінальної справи, з якої вбачається, що підставою для закриття справи стала відсутність нових заяв потерпілих, які вони мали подати у відповідності до положень оновленого КПК.

Судова колегія звертає таким чином, увагу на зміст постанови про закриття кримінальної справи, яка містить єдину підставу для цього - це відсутність письмової згоди потерпілих на визнання їх потерпілими, що за змістом постанови тягне неможливість подальшого розслідування.

Жодних посилань на те, якого саме елементу зі складу злочину немає, - постанова про закриття провадження в справі не містить.

Разом з тим, постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2019 року, не оскаржена і не скасована у встановленому законом порядку, а відтак надає позивачеві право на відшкодування.

Тож з урахуванням встановлених обставин справи, судова колегія вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування підлягає зменшенню до 288816 гр. 70 коп., тобто суми, визнаної прокурором при розгляді справи.

Щодо доводів скарг на судове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та додаткове судове рішення, судова колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України, закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
З метою визначення порядку застосування вказаного Закону затверджено Положення Про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, відповідно до п. 10 якого, до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2010 року між ОСОБА_1 та адвокатом Спиридоновим М.М. укладено договір про надання правової допомоги по кримінальній справі № 4671002 порушеної відносно ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування та судового розгляду у суді,        Факт надання правової допомоги по кримінальній справі № 4671002 підтверджується актом прийому-здачі послуг від 15.01.2014 року, відповідно до якого адвокату сплачено позивачем 15.01.2014 року 70 000,00 грн., що підтверджується в тому числі і квитанцією Адвокатського об`єднання «Запорізька обласна колегія адвокатів» від 15.01.2014 року на суму 70 000,00 грн.
Окрім того, 02.02.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Турчинським М.І. укладено договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги), згідно з яким Клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу по кримінальній справі за ч. 1 ст. 286 КК України.
За надання правової допомоги за цим договором ОСОБА_1 сплатив адвокату Турчинському М.І. - 57 000,00 грн., що підтверджується також дослідженою квитанцією (загальна) № б.н. від 05.01.2020 року.
Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу адвоката сплачений ОСОБА_1 в розмірі 127 000,00 грн. за захист його прав протягом усього часу кримінального переслідування. Докази сплати коштів за надання правової допомоги та фактичного надання допомоги наявні у матеріалах справи. 

Визначення розміру відшкодування судом першої інстанції як у основному, так і у додатковому рішенні, здійснено з урахуванням тривалості розгляду кримінальної справи.
Відтак підстав для скасування оскаржуваного основного та додаткового рішення у цій частині судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375,376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Запорізькій області,Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на основне та додаткове судові рішення задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року у цій справі скасувати в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення.

Позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури,задовольнити частково. 

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, грошові кошти в сумі 288 816,71 гр. ( двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот шістнадцять гр.. 71 коп.).

В іншій частині основне та додаткове рішення в справі від 23 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2024 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З Поляков