КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 369/6973/22
провадження № 22-ц/824/1600/2024
 
23 квітня  2024 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Усковій Я. А. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Крапивницька Наталія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування  запису про  реєстрацію  нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року в складі судді  Дубас Т.В.,
встановив:
 
У серпні 2022 року Акціонерне товариство «Європейський промисловий банк» (  далі- АТ  «ЄПБ»)  звернулося до суду з вказаним  позовом, посилаючись на  ті підстави, що 27 серпня 2018 року   між АТ «ЄПБ», ТОВ «Майстер Технологій» (позичальник)  та ОСОБА_1 (поручитель)  було укладено договір поруки № 008/18-03КЛ/П-1 в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 008/18-03 КЛ.
Відповідач ОСОБА_1 являється засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Майстер Технологій» та на момент отримання кредиту обіймав посаду директора.
Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в тому ж обсязі, в тому ж порядку та в строк, визначений у кредитному договорі.
Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим позивачем було направлено 7 вимог щодо погашення заборгованості до позичальника та ОСОБА_1 . 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 04 серпня 2020 року у справі №910/3185/20 стягнуто солідарно з позичальника та ОСОБА_1   4 850 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 449 526,73 грн заборгованості за процентами, 37 803,84 грн пені за порушення строків сплати основної заборгованості та судовий збір  з  ОСОБА_1 у розмірі  40 029,98  грн.
Під час примусового виконання рішення суду стало відомо, що 21 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири   ОСОБА_1    було відчужено на користь дружини  ОСОБА_2   1/3 частку квартири за   адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 на момент вчинення оспорюваного правочину був обізнаний про наявність простроченої кредитної заборгованості, а також настання часу повернення боргу, а тому вважає, що оспорюваний правочин було укладено з метою уникнення звернення кредитором стягнення на його майно як боржника, тобто всупереч інтересам позивача, що вказує на наявність умислу обох сторін правочину приховати справжні наміри його укладення, а саме вивести нерухоме майно з власності ОСОБА_1   під час існування зобов`язання за кредитним договором за його участю як боржника з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання.
Посилаючись на вказані  обставини позивач просив: 
визнати недійсним договір-продажу 1/3 частки квартири від  21 січня  2020  року, загальною  площею 131,8  кв.м.,  житловою площею 100,2 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_1 ,  укладений  між  ОСОБА_1   та ОСОБА_2   та посвідчений  приватним нотаріусом  Київської області   Крапивницькою Н. В. за  реєстровим №114;  
скасувати записи про реєстрацію нерухомого майна приватного нотаріуса Крапивницької  Н. В. , який зареєстрований за № 114 від 21.01.2020.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір-продажу 1/3 частки квартири від  21 січня  2020  року, загальною  площею 131,8  кв.м.,  житловою площею 100,2 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_1 ,  укладений  між  ОСОБА_1   та ОСОБА_2   та посвідчений  приватним нотаріусом  Київської області   Крапивницькою Н. В. за  реєстровим №114.  
Скасовано  записи про реєстрацію нерухомого майна приватного нотаріуса Крапивницької  Н. В. , який зареєстрований за № 114 від 21.01.2020.
Вирішено питання  розподілу  судових витрат. 
12.10.2023 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Солдаткін О. С. на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить його  скасувати  та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Стягнути  з  АТ  «ЄПБ» на  користь  ОСОБА_2    понесені  нею витрати  на надання  професійної  правничої допомоги адвоката  в суді  першої  інстанції  в розмірі  15 000  грн,  судовий збір  за  подання   апеляційної скарги. 
Стягнути  з  АТ  «ЄПБ» на  користь  ОСОБА_1    судовий збір  за  подання   апеляційної скарги.
Свої доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_1   відчужив належну  йому частку майна  ОСОБА_2   задовго  до того,  як позивачем   направлялися вимоги щодо  погашення  заборгованості та ініціювання  позивачем  судового  спору  про стягнення  заборгованості,  який  розглядав  Господарський суд м. Києві.  Доказів направлення  вимог щодо   погашення  заборгованості позивачем  не  надано. 
Твердження  позивача про  обізнаність  відповідача  про  наявність  простроченої заборгованості за кредитним договором  не  заслуговує на увагу,  оскільки  нерухомість  була  відчужена  ще до  отримання  вимоги про  погашення  заборгованості. На  момент  відчуження  квартири  в провадженні  судів  не  перебувало  жодної справи про стягнення  з  ТОВ  «Майстер  технологій»  та ОСОБА_1    заборгованості. 
Копії  або  оригіналу  оспорюваного  позивачем договору, як того вимагає  частина  6 статті 177  ЦПК  України,  позивачем  суду  надано  не  було,  що  є самостійною  підставою для  відмови в задоволенні  позову. 
Суд,  не будучи обізнаним зі змістом  договором,  по  суті перебравши на себе обов`язок  доказування,  визнав оспорюваний договір недійсним, навіть  не  бачивши його. 
 Зазначає, що у ТОВ «Майстер Технологій», поручителем якого є ОСОБА_1 , існує заставне майно, на  яке позивач вправі  звернути  стягнення,  без зайвого  втручання  у володіння  майном ОСОБА_2 .  Відповідач ОСОБА_1 жодним чином не ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань як поручителя, проте наполягає, щоб позивач та особи, що здійснюють примусове виконання рішень, діяли в межах закону та враховували його інтереси як боржника 
Згідно  договору  застави  №008/18-03КЛ/3, укладеного  27  серпня  2018 року між  АТ «ЄПБ» та ТОВ  «Майстер  Технологій»,  в заставу  передано  обладнання  за погодженою  ціною  6 777 600 грн,  тобто  вартість  вказаного  обладнання перевищує  розмір  заборгованості за  кредитним договором,  що  була  стягнута   рішення  господарського  суду.  Позивачем  не доведено  ту обставину,  що  кредитну  заборгованість  неможливо  погасити за рахунок  заставного майна. 
Вважає,  що  твердження про фраудаторність правочину, укладеного між відповідачами, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та положеннях чинного законодавства, а є не більш ніж припущеннями позивача.
04.12.2023 АТ «ЄПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить   апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,   а рішення  суду  першої інстанції без змін.  
Вважає,  що  рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року прийнято  з правильним  застосуванням  судом норм  матеріального  та процесуального  права. 
Свої доводи мотивує тим, що   ухвалою  Господарського   суду  м. Києва  від 24 лютого  2020 року  ( справа  №910/2640/20) була задоволена  заява  АТ  «ЄПБ» про  забезпечення  позову,  судом  було  встановлено,  що  позивачем  ТОВ  «Майстер  Технологій»  було  надіслано вимоги:  №004/1278  від  31.07.2019; №005/1603  від  12.09.2019; №005/1860  від 18.10.2019; №005/1859 від 18.10.2019;  №005/10  від 08.01.2020; №005/09  від  08.01.2020.
Вказана  обставина  підтверджує існування  на  момент  укладення  оспорюваного  договору   конкретного  грошового  зобов`язання  перед позивачем.  Датою  остаточного  повернення  всіх   сум кредиту була  26.02.2020. Позивачем  03.02.2020  було направлено  вимогу  №1-2-5/005/224 про  дострокове  повернення  кредиту.
Оскільки  ОСОБА_1   є  засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ  «Майстер  Технологій», солідарним поручителем  та на  той  час обіймав посаду  директора,  тому він  був добре  обізнаний про  заборгованість  за кредитним договором. Відповідач  системно   позбувався власного майна на користь  близьких родичів, діяв недобросовісно, зловживаючи своїми  цивільними правами на  шкоду  правам інших осіб, оскільки  відчуження  належного  йому майна  відбувалося  з метою  уникнення  звернення  стягнення  кредитором  на  його  майно  як боржника.     
Щодо  можливості задоволення  вимог кредитора за рахунок заставленого  майна   позивач зазначив, що  в ході перевірок   стану  предмета застави  було встановлено,  що  декілька одиниць  обладнання   відсутні.  Звернення  до  майнового  поручителя  щодо заміни предмета  застави  залишились без задоволення. Останній   не  надавав приватному виконавцю   доступ   до арештованого  майна,  чим перешкоджав  здійсненню  виконавчого  провадження. 
В судовому  засіданні  представник   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Солдаткін О. С. апеляційну скаргу  підтримав та просив її задовольнити. 
Інші  учасники справи в судове засідання не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином (а.с. 171, 172 т.2).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
З інформаційної  довідки  №305720712   з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом першої  інстанції встановлено,  що  ОСОБА_1   відчужив право  власності на  1/3 частку  квартири  за   адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору  купвілі-продажу  номер  114,  виданий 21.01.2020  приватним нотаріусом  Крапивницькою Н. В.  своїй дружині  - ОСОБА_2 . 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі №910/2640/20 заяву АТ «ЄПБ» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено, вжито заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти, що належать ТОВ «Майстер Технологій» і які знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, за виключенням рахунків, відкритих в АТ «ЄПБ», та все нерухоме та рухоме майно, що належить ТОВ «Майстер Технологій», яке буде виявлено державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали Господарського суду про забезпечення позову; накладення арешту в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти, що належать ОСОБА_1   і які знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, та все нерухоме та рухоме майно, що знаходиться в його приватній або спільній сумісній власності, яке буде виявлено державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали Господарського суду про забезпечення позову.
27  лютого  2020  року   приватним виконавцем  виконавчого  округу  Сумської  області Мукорезом  О. Л.  винесено  постанову про  відкриття виконавчого  провадження з  примусового виконання  ухвали  Господарського  суду  м. Києва  від  24.02.2020 №910/2640/20. Накладено  арешт в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , та на  все нерухоме та рухоме майно,  що  знаходиться  в його  приватній або  спільній сумісній власності, яке  буде виявлено  виконавцем під час  виконання  ухвали господарського  суду  про забезпечення  позову.   
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у справі № 910/3185/20 було встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 4 991 000 грн. Дата остаточного повернення всіх сум кредиту - 26 лютого 2020 року включно. Також, 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ», ТОВ «Майстер Технологій» та ОСОБА_1   укладений договір поруки № 008/18-03КЛ/П-1, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в тому ж обсязі, в тому ж порядку та в строки, що і позичальник. Оскільки борг за кредитним договором не був погашений в обумовлені договором строки та на вимоги банку, останній скористався наданим йому правом та направив відповідачам вимогу від 03 лютого 2020 року про дострокове повернення кредиту. Вказаним рішенням було стягнуто на користь АТ «ЄПБ» солідарно з ТОВ «Майстер Технологій» і ОСОБА_1 4 850 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 449 526, 73 грн заборгованості за процентами, 37 803, 84 грн пені. Стягнуто  з ОСОБА_1 на користь  АТ  «ЄПБ» 40 029  грн 98 коп. судового  збору. 
06.01.2021 приватним виконавцем  виконавчого  округу  Сумської  області Мукорезом  О. Л.  винесені  постанови про  відкриття виконавчого  провадження щодо   примусового   виконання  наказу Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року щодо солідарного стягнення з ТОВ «Майстер Технологій», ОСОБА_1   на користь АТ «ЄПБ» 4 850 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 449 526,73 грн заборгованості за процентами, 37 803,84 грн пені за порушення строків сплати основної заборгованості та процентів, а також  про  стягнення  судового  збору   в сумі 40 029 грн 98 коп. 
07.02.2022  до  Господарського  суду  міста  Києва  надійшло  подання   приватного виконавця Мукореза  О. Л.  про  тимчасове обмеження  у праві виїзду  за  межі  України боржника без вилучення  паспортного  документа. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2020 року.
Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» був укладений договір застави № 008/18-03КЛ/3, відповідно до умов якого останнє для забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 27 серпня 2018 року передало банку у заставу обладнання за погодженою ціною на суму 6 400 000,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О. В. 27 серпня 2018 року та зареєстровано в реєстрі за № 1601.
20 грудня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» було укладено договір про внесення змін до договору застави № 008/18-03К/3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О. В. 27 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1601.
07 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О. Ю. вчинено виконавчий напис № 495 щодо звернення стягнення на вказане заставне майно, належне ТОВ «Майстер Технологій», строк за який провадиться стягнення: з 27 серпня 2018 року по 17  лютого 2020 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна пропонується задовольнити вимоги стягувача - АТ «ЄПБ» в сумі 5 337 330,57 грн.
 Банком до позовної заяви додано копії вимог, адресованих директору ТОВ «Майстер технологій»  та поручителю ОСОБА_1 від 31 липня 2019 року №004/1278,  від 12 вересня 2019 року №005/1603,  від 18 жовтня 2019 року №005/1860,  від 18 жовтня 2019 року  №005/1859,  від  08 січня 2020 року №005/10, від  08.01.2020 №005/09.
Також 03 лютого 2020 року директору ТОВ «Майстер Технологій» ОСОБА_1   було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати всіх належних позичальником сум за кредитним договором. Направлення вказаної вимоги підтверджується доданими до позовної заяви документами (т. 1, а. с. 12-14).
Ухвалюючи рішення про  задоволення  позову  суд  першої  інстанції  виходив з доведеності тієї обставини, що  ОСОБА_1   відчужив  спірне  нерухоме майно  на  підставі договору  купівлі-продажу на  користь  своєї дружини ОСОБА_2   після виникнення  у нього  зобов`язання  із повернення  суми позики, останній діяв недобросовісно,  оскільки  вчинив договір, який порушує  права кредитора  та який направлений на  недопущення   звернення  стягнення  на  майно  боржника.
Колегія суддів  не  погоджується  з висновком  суду  першої  інстанції  з огляду  на таке.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. При кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.
Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження  № 14-260цс19) у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16 (провадження № 61-10541св19), від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20 (провадження № 61-7390св22).
Звертаючись до суду із вказаним позовом, банк обґрунтовував його тим, що ОСОБА_1   є поручителем позичальника - ТОВ «Майстер технологій» за кредитним договором від 27 серпня 2018 року. Вказував, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про прострочену заборгованість за кредитним договором, відчужив за договором  купівлі-продажу від 21 січня 2020 року належне йому майно, а саме 1/3 частину  квартири  на  користь  своєї дружини. Вважає оспорюваний правочин фіктивним та таким, що вчинений на шкоду кредитору.
Разом  з тим,  позивачем  не  надано  доказів  того,  що  ОСОБА_1 на момент укладення вказаного правочину був обізнаний про наявність невиконаного грошового зобов`язання.
До наданих позивачем до позовної заяви копій вимог, адресованих директору ТОВ «Майстер технологій»  та поручителю ОСОБА_1 від 31 липня 2019 року №004/1278,  від 12 вересня 2019 року №005/1603,  від 18 жовтня 2019 року №005/1860,  від 18 жовтня 2019 року  №005/1859,  від  08 січня 2020 року №005/10, від  08.01.2020 №005/09 не надано  доказів їх направлення та отримання вказаною  особою.
На момент укладення оспорюваного  договору купівлі-продажу вимога про дострокове повернення кредиту ОСОБА_1   від  03 лютого  2020  року   ще не була направлена, банк ще не звертався до Господарського суду м. Києва із позовом про стягнення заборгованості, ухвала Господарського суду м. Києва, якою було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, постановлена 24  лютого 2020 року, судове рішення у справі № 910/3185/20 ухвалено 04  серпня 2020 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову  судом  першої інстанції  не  враховано,  що  зобов`язання за кредитним договором були забезпечені не лише порукою, але й заставою. Згідно договору застави № 008/18-03КЛ/3, укладеного 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій», до якого в подальшому було внесено зміни договором від 20 грудня 2018 року, ТОВ «Майстер Технологій» передало в заставу обладнання за погодженою ціною 6 777 600 грн, тобто вартість вказаного обладнання перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, що була стягнута рішенням господарського суду. Натомість, позивачем не доведено обставину того, що кредитну заборгованість неможливо погасити за рахунок заставного майна.
Посилання  позивача на те, що  ОСОБА_1   перебував на посаді директора та є кінцевим бенефеціаром ТОВ «Майстер технології», а отже був обізнаний про заборгованість за кредитним договором, відхиляються колегією суддів, оскільки банком не надано доказів направлення вимог щодо наявності простроченої заборгованості/про дострокове погашення заборгованості ТОВ «Майстер технологій» та їх отримання. При цьому, як вказано вище, судовим рішенням у справі № 910/3185/20 встановлено, що 03 лютого 2020 року банком на адреси позичальника та поручителя було скеровано вимогу про дострокове повернення кредиту, яких вказано на необхідність погашення заборгованості протягом десяти днів. У лютому 2020 року банк звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла  висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин від 21  січня 2020 року було укладено відповідачами на шкоду кредитору з метою уникнення ОСОБА_1   звернення стягнення на його майно.
Щодо  судових витрат. 
Разом з тим,  відповідно  до  ч. 13 ст. 141 ЦПК України,  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до  ч. 1,  ч.2  ст. 141  ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи,  представник відповідачів  просив стягнути з позивача  судові витрати, які складаються з судового збору  та витрат   на  правову (правничу) допомогу   адвоката в сумі 15 000 грн. 
З огляду на те, що  рішення  суду   першої інстанції підлягає скасуванню з  ухваленню  нового  про  відмову в задоволенні  позову,  сума сплаченого  відповідачами судового збору за подання  апеляційної скарги  підлягає стягненню  з АТ  "ЄПБ"  на  користь   ОСОБА_2   та ОСОБА_1 в сумі  3 721 грн 50 коп.  кожному відповідачу. 
В  апеляційній  скарзі  представник  ОСОБА_2   - адвокат   Солдаткін О. С. просив суд стягнути з банка на користь відповідача понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги в суді  першої  інстанції   у розмірі 15 000 грн.
З пункту  1.1. договору № 01/11 про надання професійної правничої допомоги від 01 січня  2023 року вбачається, що предметом даного договору є надання адвокатом Солдаткіним О. С. усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту ОСОБА_2 у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
 Згідно пункту 3.1. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату визначається в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписуються сторонами (т. 1, а. с. 181-182).
Відповідно до копії Акта про прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 10 січня  2023 року вартість наданих послуг становить 15 000 грн (т. 1, а. с. 183). 
Згідно копії Акта приймання-передачі грошових коштів адвокат Солдаткін О. С. отримав від ОСОБА_2   15 000 грн (т. 1, а. с. 174).
Позивач   АТ «ЄПБ» надав заперечення на заяву відповідача про відшкодування вказаних витрат, зазначивши, що договір  про  надання  професійної правничої  допомоги не містить порядку обчислення гонорару, форми та ціни послуг,  що надаються  адвокатом, представник відповідачів не надав  жодних доказів,  які підтверджують  його  повноваження,  як представника.
Дослідивши заяву представника відповідача   про   відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши заперечення  АТТ  "ЄПБ", колегія суддів дійшла висновку,  що вказана заява відповідача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. 
Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Надання  адвокатом  Солдаткіним   О. С. відповідачу ОСОБА_2   адвокатських послуг в суді першої інстанції підтверджується договором № 01/11 про надання професійної правничої допомоги від 01 січня  2023 року; актом про прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 10 січня  2023 року; актом приймання-передачі грошових коштів. 
Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що розмір  гонорару  визначається в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписуються сторонами.
Враховуючи   відсутність  об`єктивної можливості  пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Солдаткіним  О. С.  та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу до  суми  7 000  грн, що є  співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а також  вихлодячи з критерію  розумності розміру таких витрат.
 У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому  суд  також  враховує, що  вказаний  представник  приймав участь  при розгляді  справи  №576/1079/22,  обставини якої  є  подібними  до  даної справи, а  тому   подання  відзиву на позовну заяву, отримання  доказів  та узгодження  правової позиції з клієнтом  потребувало меншого  часу. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК  України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення 
В задоволенні  позову  Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Крапивницька Наталія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування  запису про  реєстрацію  нерухомого майна відмовити. 
Стягнути  з  Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» на  користь   ОСОБА_2 понесені  нею  витрати  на  надання  професійної  правничої допомоги в суді першої інстанції  в сумі 7 000  грн та на сплату  судового  збору   за  подання  апеляційної скарги в сумі   3 721 грн 50 коп. 
Стягнути  з  Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» на  користь   ОСОБА_1 понесені  ним   витрати по сплаті  судового  збору   за  подання  апеляційної скарги в сумі  3 721 грн 50 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне  судове рішення  складено 25.04.2024.
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук