УХВАЛА
 
02 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 686/8201/22
провадження № 61-4249ск24
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 250,00 дол. США боргу за договором позики.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 250,00 дол. США заборгованості за договором позики та 4 753,13 грн судового збору.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2023 року в частині розміру заборгованості за договором позики та розподілу судових витрат змінено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 692,16 дол. США заборгованості за договором позики. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 420,00 грн судового збору за подання позову. В решті рішення суду залишено без змін.
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо арешту рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на який надходить заробітна плата, зобов`язати начальника Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, на вищевказаному рахунку.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2023 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо залишення арешту коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати. Зобов`язано начальника Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, та які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2023 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини у новій редакції, зобов`язано державного виконавця Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, та які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 . В решті ухвалу залишено без змін.
 
25 березня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Другого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року в зазначеній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.
 
Предметом позову є вимоги про стягнення грошових коштів за борговою розпискою в розмірі 16 250,00 дол. США, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
 
Схожий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 569/24427/21 (провадження № 61-5048св23), від 20 листопада 2023 року у справі № 754/10132/21 (провадження № 61-15635ск23), постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 342/365/18 (провадження № 61-16127св23).
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа - ОСОБА_2 . 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	А. І. Грушицький   	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров