П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/31443/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року, прийняте у складі суду судді Юхтенко Л.Р. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.09.2023 №155950015801 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.04.2023 року № 155950015801 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 26.12.1991 по 31.12.1997.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 11.09.2023 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796- XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.12.1991 по 31.12.1997. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.09.2023 №155950015801 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.04.2023 №155950015801 щодо відмови у зарахуванні страхового стажу з 26.12.1991 по 31.12.1997. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.12.1991 по 31.12.1997 та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796- XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.09.2023 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом проігноровано той факт, що Довідка №443 від 15.12.1992 про проходження військової служби з 09.12.1987 по 09.01.1988 по охороні Чорнобильської АЕС видана з порушенням, а Довідка форми 122 від 09.03.1988 не надана до пенсійного органу. Апелянт вважає, що період участі у ліквідації наслідків ЧАЕС за наданими документами у позивача належним чином не підтверджено, тому територіальними органами Пенсійного фонду України правомірно відмовлено в призначенні пенсії. Крім того, за доводами апелянта, до страхового стажу відсутні підстави зарахувати період роботи з 26.12.1991 по 31.12.1997, оскільки відсутні підстави внесення запису про прийняття на роботу, тобто, ці записи трудової книжки внесено з порушеннями Інструкції про ведення трудових книжок працівників.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1988 роках, категорії 2, виданого 29.04.1993 року.
Також, судом встановлено, що позивачу 10.08.2023 року було видано дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_3 (категорія 2), з якої вбачається, що таке посвідчення видане замість посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 29.04.1993 року.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 у позивача освіта – середня, професія/спеціальність – радіомеханік.
Крім того наявні спірні записи №7-9:
-                    запис 7 - 26.12.1991 року – мале підприємство «Електрон» м. Болград, прийнятий на підприємство переведено радіомеханіком третього розряду;
-                    запис 8 – 30.03.1993 року – мале підприємство «Електрон» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю на підставі наказу № 32 від 30.03.1993 року;
-                    запис 9 – 31.05.2003 року – звільнити з займаної посади за ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства ТОВ «Електрон» на підставі наказу №177 від 31.05.2003 року.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_5 , позивач починаючи з 07.12.1987 року по 20.10.1989 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 . Військову присягу прийняв 27.12.1987 року.
Також, судом встановлено, що в розділі VII Особливі примітки зазначено: залучався до виконання обов`язків з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Період перебування в зоні у відповідності до Постанови Ради Міністрів СРСР І ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195 зараховується до трудового стажу та стажу, що надає право на пільгову пенсію за Списком № 1 в 3-кратному розмірі з – по у відповідності до Постанови Ради Міністрів СРСР І ВЦРПС від 29.12.1987 року № 1499-389 період служби в зоні ЧАЕС с 27.12.1987 року по 21.10.1989 року зараховується в трудовий стаж на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці служби.
Так, судом встановлено, та підтверджується матеріалами пенсійної справи, по досягненню 53-річного віку, 27.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою встановленого зразка про призначення/перерахунок пенсії за віком.
Проте, рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області № 155950015801 від 03.01.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку, через відсутність повного пакету документів.
Судом встановлено, що 04.04.2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою встановленого зразка про призначення/перерахунок пенсії, до якої додатково надав Довідку № 443 від 15.12.1992 року, зі змісту якої вбачається, що позивач проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_6 по охороні Чорнобильської АЕС в період з 09.12.1987 року наказ № 185 по 09.01.1988 року наказ № 7. Є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Проте, рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 13.04.2023 року № 155950015801 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не підтвердженням факту роботи у зоні відчуження.
Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що:
-                    Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_2 від 29.04.1993 року не прийнято до уваги, оскільки на титульному аркуші зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »;
-                    Довідку форми № 122 не надано;
-                    Довідку № 443 від 15.12.1992 року про проходження військової служби з 09.12.1987 року по 09.01.1988 року по охороні Чорнобильської АЕС не прийнято до уваги, оскільки не зазначено дати наказів про початок та припинення служби, дні виїзду в зону відчуження, населені пункти (відсутні первинні документи, на підставі яких внесено інформацію про дати направлення та повернення);
-                    До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 26.12.1991 року по 31.12.1997 року, оскільки відсутні підстави внесення запису про прийняття. До страхового стажу зараховано період з 01.01.1998 року за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
-                    Наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 07.04.2003 року. До страхового стажу не зараховано періоди протягом квітня 2003-грудня 2003 року, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування, сплату страхових внесків або документи, передбачені п.4 Порядку № 637.
Не погодившись із такою відмовою, позивач втретє, 11.09.2023 року, звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою встановленого зразка про призначення/перерахунок пенсії за віком, додатково надавши дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_3 (категорія 2), виданого 10.08.2023 року.
Проте, рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 19.09.2023 року № 155950015801 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність довідки про період участі у ліквідації наслідків ЧАЕС встановленого зразка. Довідку № 443 від 15.12.1992 року про проходження військової служби з 09.12.1987 року по 09.01.1988 року по охороні Чорнобильської АЕС не прийнято до уваги, оскільки не зазначено дати наказів про початок та припинення служби, дні виїзду в зону відчуження, населені пункти (відсутні первинні документи, на підставі яких внесено інформацію про дати направлення та повернення).
Таким чином, відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, 

Не погодившись із відмовами у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем наданих позивачем документів на підтвердження свого страхового стажу та права на зниження віку для призначення пенсії, тому позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII     (надалі Закон № 796-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає   Закон України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»   (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ   визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
За приписами   ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII   (далі - Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються   Законом №796-XII   або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в   ст.55 Закону №796-XII.
Згідно з частиною 1   статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого   статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
За положеннями наведеної статті, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
-                    які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів – передбачає зменшення віку на 10 років;
-                    які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів – на 08 років;
-                    які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році – на 5 років.
Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за   списком № 1   виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.
Частиною 3   статті 55 Закону №796-XII   прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   і цього   Закону.
Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»   та цього   Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   і з урахуванням додаткових пільг, встановлених   Законом №796-XII.
Відповідно до ч.2   ст.55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.  
Так, судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивач звернувшись вдруге та в третє до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за Законом №796-XII з пониження віку, але позивачу було відмовлено.
Матеріалами справи підтверджено, що однією з підстав для відмови пенсійним органом зазначено не надання позивачем довідки форми № 122, а Довідку № 443 від 15.12.1992 року про проходження військової служби з 09.12.1987 року по 09.01.1988 року по охороні Чорнобильської АЕС не прийнято до уваги, оскільки не зазначено дати наказів про початок та припинення служби, дні виїзду в зону відчуження, населені пункти (відсутні первинні документи, на підставі яких внесено інформацію про дати направлення та повернення).
Дослідивши Довідку № 443 від 15.12.1992 року, суд першої інстанції вірно встановив, що зі змісту довідки вбачається, що позивач проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_6 по охороні Чорнобильської АЕС в період з 09.12.1987 року наказ № 185 по 09.01.1988 року наказ № 7. Є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Аналізуючи наведені вище норми законодавства та твердження пенсійного органу, суд зазначає, що відповідачі дійшли помилкових висновків стосовно не прийняття поданої позивачем довідки, виданої військовою частиною, в якій позивач проходив військову службу № 443 від 15.12.1992 року, адже ця довідка містить всю необхідну інформацію, а саме: підставу перебування позивача в зоні відчуження, строки його перебування   в такій зоні та посилання відповідні накази.
Суд звертає увагу, що позивач перебував в зоні відчуження у період проходження ним   строкової військової служби, та відповідно до пп. 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1 одним із документів, який підтверджує право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка позивачем була надана.
згідно з абзацом сьомим підпункту “ґ” пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII).
Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми №122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону №796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
При цьому, документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до матеріалів справи, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1988 роках, категорія 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 29.04.1993 року. А також, дублікатом посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_3 (категорія 2) серії НОМЕР_2 виданого 29.04.1993 року.
Доводи пенсійного органу, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській НОМЕР_7 від 29.04.1993 року не прийнято до уваги, оскільки на титульному аркуші зазначено по-батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 », відхиляються судом адже, відповідно до наявного в матеріалах справи дублікату посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_3 (категорія 2) серії НОМЕР_2 , виданого 29.04.1993 року, по-батькові позивача відповідає даним зазначеним в паспорті позивача.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не прийняття відповідачами вказаної довідки та зобов`язання позивача надати іншу довідку із зазначенням інформації про дати направлення та повернення є неправомірним.
Стосовно не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 26.12.1991 року по 31.12.1997 року, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі-Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи (довідки, виписки із наказів, особові рахунки).
Порядок заповнення трудових книжок викладений в Інструкції ведення трудових книжок працівників, затверджених постановою Держкомпраці від 20 червня 1974 року №162 та спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року №58.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301 визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, трудова книжка зберігається, як правило, у кадровій службі (службі управління персоналом), а відповідальність за неї несе керівництво.
Так, Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.
У постанові по справі №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.
Згідно з пунктами 2.4, 4.1, 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, усі записи, що здійснюються в трудовій книжці: про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення, вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку видання такого наказу, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу, тобто, підстави звільнення, що зазначенні в наказі про звільненні, мають відповідати підставам, зазначеним у трудовій книжці.
Так, у випадку звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Разом з тим, відповідно до вищевказаної Постанови №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазначена в ній, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 в містяться записи, які не зараховано до страхового стажу позивача, а саме:
-                    запис 7 - 26.12.1991 року – мале підприємство «Електрон» м. Болград, прийнятий на підприємство переведено радіомеханіком третього розряду (дата та номер наказу про прийняття – не зазначено);
-                    запис 8 – 30.03.1993 року – мале підприємство «Електрон» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю на підставі наказу № 32 від 30.03.1993 року;
-                    запис 9 – 31.05.2003 року – звільнити з займаної посади за ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства ТОВ «Електрон» на підставі наказу №177 від 31.05.2003 року.
Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки виявлені відповідачем, а саме відсутність підстави для прийняття на роботу працівника не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Таким чином, доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими, а тому періоди роботи позивача на малому підприємстві «Електрон» починаючи з 26.12.1991 року по 31.12.1997 року мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Крім того, суд встановив, що позивачу на дату звернення виповнилося 53 роки 11 місяців.
Судом визнано протиправним відхилення пенсійним органом довідки Довідку № 443 від 15.12.1992 року про проходження військової служби з 09.12.1987 року по 09.01.1988 року по охороні Чорнобильської АЕС, тим самим врахування цієї довідки підтверджує право позивача на зниження пенсійного віку на 8 років.
Також позивач має достатній страховий стаж, а саме: пенсійним органом обчислено позивачу страховий стаж 25 років 28 днів та рішенням суду зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.12.1991 по 31.12.1997 року.
За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено, що враховуючи протиправне відхилення відповідачем наданих позивачем документів на підтвердження свого страхового стажу та права на зниження віку для призначення пенсії, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу з 11.09.2023 року пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ є обґрунтованими та належать до задоволення.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     Ю.В. Осіпов

Суддя:                                                                                     В.О. Скрипченко