Справа № 740/1429/24 	Головуючий у 1 інстанції Шевченко  І. М. 	
Провадження № 33/4823/426/24 	  	
Категорія - ч.2 ст. 184 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

          головуючого судді - Оседача М.М.,
          за участю захисника – адвоката Котенка А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2024 року, -
                                   В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі  1 700 грн. 

Як встановив суд, ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній 16 лютого 2024 року, о 14 год. 00 хв., завдав тілесні ушкодження, а саме забій тканин потиличної ділянки голови малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутності в її діях складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки її син не мав умислу на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій, а у протоколі не зазначено яким саме чином вона не виконала батьківські обов`язки.
Окрім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки вважає пропущеним його з поважних на те причин.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити апелянту строк на звернення до суду.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги Закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Частиною 2 статті 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, повторно протягом року.  

Об`єктом правопорушення, передбаченого вказаної статті, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, а об`єктивна сторона полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП підтверджується відомостями викладеними у протоколі про адмінправопорушення серії ВАБ №956697 від 27.02.2024 року (а.с.2), де остання власноручно поставила свій підпис та особисто в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення написала                      «з протоколом згодна, більше таких випадків не повториться», який є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.02.2024 року (а.с.6), а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та безпосередньо малолітньої потерпілої ОСОБА_3 про обставини вчинення неправомірних дій ОСОБА_2 по відношенню до останньої (а.с.7-9).  
   
На переконання суду апеляційної інстанції, вказані свідки не мали жодних підстав обмовляти ОСОБА_2 , їх пояснення узгоджуються з іншими матеріалами справи і жодним чином не спростовують винність останнього, а лише є одними із доказів на підтвердження його вини у вчиненому. 

Доводи апелянта щодо відсутності даних у протоколі яким саме чином вона не виконала батьківські обов`язки, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що Законом України "Про охорону дитинства" визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Саме завдання тілесних ушкоджень її сином - ОСОБА_2 малолітній потерпілій ОСОБА_3 і є невиконанням батьківського обов`язку по догляду за дитиною.

Тому, неналежне виховання малолітнього - це правопорушення батьків, а отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути нею встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, її особи, ступеня вини та в межах санкції                       ч. 2 ст. 184 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як  ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.  

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП  – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	М. М. Оседач