СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 року                       м. Харків                        Справа № 922/5317/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Шутенко І.А.
без виклику сторін,
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  АТ "Українські енергетичні машини" (вх. №659Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/5317/23 (повний текст якого складено 22.02.2024 в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Жельне С.Ч.)
за позовом Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків
про стягнення коштів 264 314,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ремонтно-будівельне підприємство "Мостокран-1" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення   170 000,00 грн. основного боргу за договором підряду №286-8/20 від 10.06.2020 , пені 11 695,81 грн., процентів річних від простроченої суми   5 444,60 грн. та інфляційних втрат   77 173,83 грн.
В обґрунтування позову посилається  на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами договором по оплаті виконаних робіт за Договором підряду №286-8/20 від 10.06.2020. Розпорядженням КМУ України від 26.08.2021 №1005-р було погоджено реорганізацію АТ "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до АТ "Українські енергетичні машини". Після затвердження та підписання передавального акту АТ "Завод "Електроважмаш" припинило свою звичайну господарську діяльність, а виконання зобов`язань та прийняття виконання зобов`язань здійснює Товариство - правонаступник АТ "Українські енергетичні машини".
Рішенням господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/5317/23 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (пр.Героїв Харкова, буд. 199, м. Харків, 61037; код ЄДРПОУ 0576269) на користь Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Єнакіївська, буд. 1, офіс 202, м. Харків, 61046; код ЄДРПОУ 32867605) 170 000 грн. 00 коп. основного боргу, пеню 11 695 грн. 81 коп., проценти річні         5 444 грн. 60 коп. , інфляційні втрати 77 173 грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору 3 964 грн. 72 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт № 1від 16.12.2020 позивачем виконано роботи по договору на суму 233 916,18 грн., а замовником роботи на вказану суму були прийняті без зауважень та здійснено часткову оплату у розмірі 93 916,18 грн, неоплачена заборгованість за спірним договором складає 170 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, який є універсальним правонаступником прав та обов`язків замовника за договором,  на користь позивача.
Також місцевий господарський суд, здійснивши перевірку  наданого позивачем розрахунку  пені,  процентів річних  та інфляційних втрат, визнав його правомірним, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені 11 695,81 грн., процентів річних від простроченої суми   5 444,60 грн. та інфляційних втрат   77 173,83 грн.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач - АТ "Українські енергетичні машини" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2024 по справі № 922/5317/23 та увалити нове рішення, яким позивачу – Ремонтно-будівельному підприємству «Мостокран-1» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 32867605) відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (код ЄДРПОУ 05762269) заборгованості за Договором підряду № 286-8/20 від 10.06.2020 у розмірі 264 314, 24 грн. (у тому числі: 170 000, 00 грн. основного боргу; 11 695, 81 грн. пені; 5 444, 60 грн. процентів річних та 77 173, 83 грн. інфляційних втрат.
Також просить визнати наявними форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у господарській діяльності відповідача-АТ «Українські енергетичні машини» у період з 24.02.2022 по теперішній час та застосувати принципи справедливості і збалансованості інтересів сторін при вирішенні питання застосування штрафних санкцій, у зв`язку із чим звільнити АТ «Укренергомашини» від цивільно-господарської відповідальності (з оплати інфляційних втрат, пені та 3 % відсотків річних у період з 22.02.2022 по цей час), оскільки з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування. У разі неврахування форс-мажорних обставин, врахувати принцип справедливості, зменшивши суми стягнення з відповідача на користь позивача пені, процентів річних та інфляційних втрат на 99 %, застосувавши за аналогією рішення господарського суду Харківської області від 08.05.2023 по справі № 922/534/23, де суд за аналогічних обставин     зменшив відповідачу суми, належні до стягнення (пеню, 3 % річних та інфляційні втрати) на 90 %.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що АТ «Укренергомашини» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Завод «Електроважмаш» з дати 01 грудня 2021 року - дати затвердження Передавального акту , у зв`язку з чим відповідач не може нести відповідальність за порушення зобов`язань АТ «Завод «Електроважмаш»  по договору підряду № 286-8/20 від 10.06.2020, які виникли  до 01.12.2021.
Окрім цього стверджує, що для застосування такої міри відповідальності за порушення у період з 17.07.2021 по 01.12.2021 грошового зобов`язання, як стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, порушення зобов`язання,
причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками та вина.  Проте під час дії договору, укладеного третьою особою з позивачем у період з 01.01.2021 по 01.12.2021 в частині оплати послуг не становили для АТ «Укренергомашини» протиправної поведінки за національними законами, а тому притягнення до відповідальності за таку бездіяльність є порушенням прав юридичної особи АТ «Укренергомашини».
Також вказує на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення інфляційних та річних і  просить суд апеляційної інстанції застосувати принципи справедливості і збалансованості   інтересів сторін, що не були застосовані судом першої інстанції, які розкриті, зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003,  від 22 вересня 2005року №5-рп/2005,від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003.
При цьому відповідач зазначає, що :
- обставина введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України фактично зупинило роботу для АТ «Укренергомашини» та призвело до неможливості набувати кошти та здійснювати господарську діяльність (частина працівників була мобілізована та перебуває у складі Збройних Сил України, інша частина не виконують свої посадові обов`язки через воєнний стан та знаходяться за межами міста Харкова;  частина нерухомого майна пошкоджена внаслідок обстрілів рф; частина складу рухомого майна підприємства задіяна для потреб військових); 
- застосування пені, інфляційних втрат та процентів річних виявиться несправедливим непомірним тягарем для відповідача та на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача;
- позивачем не надано жодних доказів понесення ним збитків внаслідок   порушення  замовником  зобов`язань за договором підряду.
Поряд з цим, як зазначає апелянт, виходячи із змісту листа №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р та Сертифікату Харківської ТПП за вих. № 114/63.01-6 від 30.09.2022 вбачається, що є війна є класичною формою форс-мажорних обставин та є загальновідомим фактом, а тому не підлягає доказуванню  відповідно до частини І статті 75 ГПК України.
Зазначені обставини, на думку відповідача, є підставою для застосування судом положень статті 233 Господарського кодексу України та положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України щодо зменшення розміру заявлених до стягнення санкцій.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2024 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя – Слободін М.М.., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українські енергетичні машини" (вх. №659Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/5317/23.
Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2   статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту.
Позивачем 02.04.2024 через систему «Електронний суд» в електронному кабінеті отримано копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2024 про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується відповідною довідкою 
Позивачем 15.03.2024, тобто в межах встановленого судом строку, через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу,  в якому він проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання, не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про  припинення юридичної  особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. При цьому позивач  в обґрунтування зазначеної правової позиції наводить висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2020 року у справі №296/443/16-ц (провадження №61-16634сво19), від 20.01.2022 року у справі №922/347/21, від16.03.2023 року у справі №922/3979/21 та від 08.06.2023 року у справі №911/343/22.
Отже, як стверджує позивач, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №910/5953/17).
Також звертає увагу на те, що у пункті 4 Передавального акту вказано, що всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання Товариства, що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з Товариством, що приєднується, переходять в повному обсязі до Товариства-правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або з будь-яких причин не були включені в Передавальний акт. Тобто, до відповідача як правонаступника третьої особи перейшли всі права та обов`язки за договором підряду №286-8/20 від 10.06.2020 незалежно від дати та підстави виникнення таких зобов`язань,а також не залежно від того, чи підписано між позивачем та відповідачем угоду про заміну сторони, оскільки правонаступництво виникло в силу закону, а не в силу договору.
Зважаючи на наведене, позивач вважає необґрунтованим твердженням відповідача про те, що відповідач як правонаступник відповідає за зобов`язаннями третьої особи, які виникли виключно після підписання Передавального акту з огляду на наступне.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених  статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 10 червня 2020 року між  Ремонтно-будівельним підприємством "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, підрядником, та Державним підприємством «Завод «Електроважмаш», замовником, було укладено Договір підряду №286-8/20 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору  підрядник зобов`язувався за дорученням Замовника на власний ризик виконати роботу у відповідності до умов договору, а Замовник зобов`язувався прийняти цю роботу та оплатити її. Предметом Договору є роботи з ремонту покрівлі зірваного ліхтаря з посиленням конструкції покрівлі ліхтаря вісі «В-М», ряди « 21-24», цеху №14, корпусу №4; ремонт покрівлі зірваного ліхтаря вісі «В-М», ряди « 24-27», цех №009, корпусу №4; ремонт м`якої покрівлі вісі «Д-С», ряди « 23-29», цеху №009, корпусу №4, інв. №010004 (пункт 1.2 Договору).
У пункті 2.1 Договору встановлена загальна вартість підрядних робіт, яка складає 145 057,42 (сто сорок п`ять тисяч п`ятдесят сім грн. 42 коп.) гривень, в тому числі ПДВ, без вартості матеріалів. Загальна вартість матеріалів, відповідно до пункту 2.2 Договору, складає 101 041,76 (сто одна тисяча сорок одна грн. 76 коп.) гривень. Загальна вартість договору складає 246 099,18 (двісті сорок шість тисяч дев`яносто десять грн. 18 коп.) гривень. Найменування, обсяги та ціна послуг погоджені сторонами і зазначені у Додатку №2 «Договірна ціна», який є невід`ємною частино Договору (пункт 2.4 Договору). 
Як свідчать матеріали справи, роботи за Договором позивачем були виконані та прийняті роботи на загальну суму 233 916,18 грн, про що свідчить підписаний 16.12.2020 та скріплений печатками сторін   Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень .
Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, ДП "Завод Електроважмаш" належним чином прийняло виконані за Договором роботи, без зауважень щодо їхньої якості.
Відповідно до п.5.1, 5.2 Договору Замовник здійснює попередню оплату вартості матеріалів у розмірі 100%, що складає 101 041,76 грн. (сто одна тисяча сорок одна гривня   76 копійок), в тому числі ПДВ 20% - 16 840,29 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот сорок гривень 29 копійок) протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту виставлення Підрядником рахунку. Остаточний розрахунок за виконані роботи складає 145 057,42 грн. (сто сорок п`ять тисяч п`ятдесят сім гривень 42 копійки), в тому числі ПДВ 20% - 24 176,24 грн. (двадцять чотири тисячі сто сімдесят шість гривень 24 копійки), здійснюється Замовником протягом 15 (п`ятнадцяти календарних днів з моменту підписання Сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.
Оскільки підписання сторонами Акту приймання виконаних будівельних робіт №1 за грудень відбулося 16 грудня 2020 року, остаточний розрахунок за Договором мав бути здійснений Замовником до 31 грудня 2020 року (включно).
Замовником 31.08.2021 року здійснено часткову оплату за ремонт покрівлі зірваного ліхтаря з посиленням конструкції покрівлі ліхтаря згідно рах. 11 від 16.12.2020 року за Договором підряду №286-8/20 у розмірі 63 916,18 грн.
Положеннями частини 1 статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, глянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Частиною 4 статті 882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Оскільки, як вже зазначалося,  відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 позивачем виконано роботи на суму 233 916,18 грн., а замовником роботи на вказану суму були прийняті без зауважень та здійснено часткову оплату у розмірі 93 916,18 грн, неоплачена заборгованість за спірним Договором складає 170 000,00 грн.

26.08.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис номер 1004801120068009292 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (ідентифікаційний код 00213121).
Того ж дня, 26.08.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис номер 1004801450000089799 про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення - Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (ідентифікаційний код 00213121). Також, до даного Реєстру внесено дані про те, що Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" (ідентифікаційний код 00213121) є правонаступником Державного підприємство "Завод "Електроважмаш" (ідентифікаційний код00213121).
26.08.2021 Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом". Пунктами 1, 2 даного розпорядження визначено: "відповідно до п. 22 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", погодитися з пропозицією Фонду державного майна щодо реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код згідно з ЄДРПОУ 00213121) після завершення перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" у процесі приватизації шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом" (код ЄДРПОУ 05762269). Фонду державного майна здійснити комплекс заходів і процедур, пов`язаних із приєднанням акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" до Акціонерного товариства "Турбоатом" відповідно до вимог законодавства".
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за ідентифікаційним кодом 05762269 зареєстрована юридична особа Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (відповідач у справі).
Відповідно до п. 1.1 Статуту Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", який у вільному доступі на офіційному сайті відповідача (за посиланням https://ukrenergymachines.com/content/documents/36/3519/files/Статут%20АТ%20Укренергомашини%202023.pdf), Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, що пов`язані зі зміною типу Товариства у відповідності до Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 та зміною найменування Акціонерного товариства "Турбоатом" на Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини".
Пунктом 1.4 вищевказаного Статуту відповідача встановлено, що Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".
Таким чином, як правильно встановив господарський суд першої інстанції,  у зв`язку з реорганізацією ДП "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до АТ «Українські енергетичні машини», правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків ДП "Завод "Електроважмаш"   перейшло правонаступнику, яким є відповідач - АТ «Українські енергетичні машини», з моменту затвердження Передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Українські енергетичні машини», затвердженого Протоколом позачергових загальних зборів АТ «Українські енергетичні машини» (попередня назва АТ «Турбоатом») №31/2021 від 01.12.2021 року (далі – «Передавальний акт»), а саме з 01 грудня 2021 року.
Як вже зазначалося,  роботи за Договором підряду №286-8/20 були оплачені не у повному обсязі, що також не заперечується відповідачем і заборгованість відповідача перед позивачем становить 170 000,00 грн.. 
Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист за вих. №3 від 19 червня 2023 року, в якому Позивач вимагав у Відповідача сплатити заборгованість ДП "Завод "Електроважмаш", правонаступником якого є Відповідач   у розмірі 170 000,00 грн.
Даний лист було отримано відповідачем 23.06.2023 року, однак станом на дату подання позову відповіді на вимогу про сплату заборгованості від відповідача не надходила і  оплата заборгованості не здійснена.
Зважаючи на дані обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі про стягнення   з відповідача 170 000,00 грн. основного боргу, пені 11 695,81 грн., процентів річних від простроченої суми   5 444,60 грн. та інфляційних втрат   77 173,83 грн.
Згідно із частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею  525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, тому відсутність коштів у державного підприємства не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку своєчасного виконання зобов`язання.
Положеннями статей 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості за Договором, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 170 000,00 грн. основного боргу.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що АТ «Укренергомашини» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Завод «Електроважмаш» з дати 01 грудня 2021 року - дати затвердження Передавального акту , у зв`язку з чим відповідач не може нести відповідальність за порушення зобов`язань АТ «Завод «Електроважмаш»  по договору підряду № 286-8/20 від 10.06.2020 р., які виникли  до 01.12.2021.

Однак колегія суддів не може погодитися із такими посиланнями відповідача, зважаючи на таке.
Як вже зазначалося вище, відповідач набув статусу правонаступника всіх прав та обов`язків АТ «Завод «Електроважмаш» з 01 грудня 2021 року - дати затвердження Передавального акту у зв`язку із припиненням АТ «Завод «Електроважмаш» шляхом приєднання до юридичної особи відповідача.
Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України   юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Крім того, статтею 107 Цивільного кодексу України регламентовано певний  порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що у разі припинення юридичної особи в результаті реорганізації, в тому числі шляхом приєднання, до відповідного правонаступника переходять відповідні права та обов`язки. При цьому дані норма не містить жодних положень про те, що до правонаступника переходять лише ті  права та обов`язки, які виникли до набуття ним зазначеного статусу.
Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.09.2020 року у справі №296/443/16-ц (провадження №61-16634сво19) момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання, не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про  припинення юридичної  особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного  майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. При цьому позивач  в обґрунтування зазначеної правової позиції наводить висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від  14.09.2020 року у справі №296/443/16-ц (провадження №61-16634сво19), від 20.01.2022 року у справі №922/347/21, від16.03.2023 року у справі №922/3979/21 та від 08.06.2023 року у справі №911/343/22.
Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №910/5953/17).
Крім того, у пункті 4 Передавального акту вказано, що всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання Товариства, що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з Товариством, що приєднується, переходять в повному обсязі до Товариства-правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або збудь-яких причин не були включені в Передавальний акт. Тобто, до відповідача як правонаступника третьої особи перейшли всі права та обов`язки за договором підряду №286-8/20 від 10.06.2020 року незалежно від дати та підстави виникнення таких зобов`язань, а також не залежно від того, чи підписано між позивачем та відповідачем угоду про заміну сторони, оскільки правонаступництво виникло в силу закону, а не в силу договору.
Отже, враховуючи вищенаведене, є безпідставними та необґрунтованими твердження відповідача про те, що відповідач як правонаступник відповідає за зобов`язаннями АТ «Завод «Електроважмаш», які виникли виключно після підписання Передавального акту з огляду на наступне.
Також апелянт  стверджує, що для застосування такої міри відповідальності за порушення у період з17.07.2021 по 01.12.2021 р) грошового зобов`язання, як стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, порушення зобов`язання,
причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками та вина.  Проте під час дії договору (укладеного третьою особою з позивачем у період з 01.01.2021 по 01.12.2021 в частині оплати послуг не становили для АТ «Укренергомашини» протиправної поведінки за національними законами, а тому притягнення до відповідальності за таку бездіяльність є порушенням прав юридичної особи АТ «Укренергомашини»
Проте колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки по-перше, інфляційні втрати не є заходом відповідальність, а  є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. По друге, відповідальність за несвоєчасну оплату по Договору у вигляді пені за своєю правовою суттю, є відповідальністю, що виникла у правопопередника АТ «Укренергомашини», а на відповідача як на правонаступника перейшов лише обов`язок щодо сплати її розміру. Позивач, подаючи позов у даній справі, лише підрахував розмір такої відповідальності та заявив його до стягнення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 11 695,81 грн., процентів річних від простроченої суми у розмірі   5 444,60 грн. та інфляційних втрат   у розмірі 77 173,83 грн. колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (незалежне виконання).
Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 7.4 Договору підряду, у разі порушення строку оплати робіт, передбачених цим Договором, підрядник має право вимагати оплату 1% річних та інфляційні витрати.
Пунктом 7.5 Договору передбачено, що за порушення строку остаточного розрахунку (оплати робіт), передбачених цим Договором, підрядник має право пред`явити замовнику вимоги про сплату пені у розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.
Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених у п.7.5 Договору умов по нарахуванню пені, позивачем за весь час прострочення виконання зобов`язань по оплаті виконаних робіт за Договором нараховано відповідачу пеню у розмірі 5% від несплаченої суми у розмірі 11 695,81 грн., оскільки пеня у розмірі 0,1% від суми прострочення за кожен день прострочення за 6 місяців прострочення виконання зобов`язання (з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України) перевищує 5% від несплаченої суми. Також до стягнення нараховано 1% річних від простроченої суми   у розмірі 5 444,60 грн. та   інфляційні втрати у розмірі 77 173,83 грн.
Перевіривши здійснений позивачем до позовної заяви розрахунок пені, річних процентів та  інфляційних втрат, колегія суддів знаходить його арифметично правильним та документально обґрунтованим, у зв`язку з чим погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 11 695,81 грн., процентів річних від простроченої суми у розмірі   5 444,60 грн. та інфляційних втрат   у розмірі 77 173,83 грн.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
        Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
        Тлумачення частини третьої    статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
      Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.
       Крім того, правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
       Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
          Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності,  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013  зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18 для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож, право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Відповідно до положень статті   3, частини 3 статті    509 Цивільного кодексу України    загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
24.02.2022 росією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022 “Про затвердження Указу Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” в Україні введено воєнний стан.
Разом з цим, обставина введення в країні воєнного стану, настала після періоду, за який нараховано пеню, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між зазначеною обставиною та порушенням зобов`язання, за який таку  нараховано пеню. Отже обставина існування в країні воєнного стану не може свідчити про поважність причин невиконання замовником умов Договору, а є лише однією з обставин, яка певним чином свідчить про майновий стан відповідача.
Щодо інших обставин, які можуть бути підставами для зменшення пені, то  апелянтом не доведено, що майновий стан позивача перебуває у кращому становищі, аніж відповідне положення відповідача. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач або його правопопередник  вчиняли залежні від них дії, спрямовані на належне виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а також досудове врегулювання спору.
Отже, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення відповідачем або його правопопередником   дій, спрямованих на мінімізацію наслідків порушення договірних зобов`язань, та беручи до уваги необхідність дотримання балансу інтересів сторін, компенсаторного характеру заходів відповідальності, судова колегія дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру пені.
Щодо зменшення розміру інфляційних та процентів річних, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Інфляційні втрати та проценти річних не є штрафними санкціями. Їх нарахування на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені  ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі  ст. 233 ГК України,  ст. 551 ЦК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування рішення в даній частині відсутні.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "Українські енергетичні машини" на рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/5317/23 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/5317/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено  23.05.2024.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко