УХВАЛА

03 червня 2024 року 
м. Київ

справа №640/20345/22
адміністративне провадження № К/990/18532/24  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Тацій Л.В.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 640/20345/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київської області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області щодо нездійснення підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2022 року, відповідно до Закону України № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з визначенням посадового окладу, розрахованого шляхом множення 2481 (двох тисяч чотириста вісімдесят однієї) гривні - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт 4,40 , та з визначенням окладу за військовим званням, розрахованого шляхом множення 2 481 (двох тисяч чотириста вісімдесят однієї) гривні - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт 0,84 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01 січня 2022 року;
- зобов`язати Головне управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2022 року ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу, та окладу за військовим званням розрахованого шляхом множення 2481 (двох тисяч чотириста вісімдесят однієї) гривні - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт 4,40 та з визначенням окладу за військовим званням, розрахованого шляхом множення 2481 (двох тисяч чотириста вісімдесят однієї) гривні - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт 0,84 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01 січня 2022 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року, адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій відповідач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 640/20345/22  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених  частиною першою  статті 266-1  цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
У даній справі суд першої інстанції, врахувавши наведені положення КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 2 частини четвертої та підпункти "а", "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на необхідність відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, застосованої судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях. Підставою для відступу визначає те, що Верховний Суд неправильно тлумачив статтю 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статтю 2 Закону України від 15 липня 1999 року №966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі - Закон № 966-XIV), положення Закону України від 05 жовтня 2000 року №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-III), Постанову КМУ №704, а також помилково стверджував про виникнення в осіб з числа військовослужбовців права на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суди першої та апеляційної інстанції керувалися правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, щодо права військовослужбовців на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, передбаченою додатком 2 до Порядку №45, у зв`язку зі зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. 
Посилання скаржника щодо наявності підстав для відступу зводиться до того, що грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців ГУ СБУ у місті Києві та Київській області, відповідно до якого міг би здійснюватися перерахунок пенсії позивача, у 2022 році та надалі у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підвищувалося, що свідчить про відсутність передбачених частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII підстав для перерахунку пенсії позивачу, а обчислення пенсії з урахуванням суми, розрахованої шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет України, на тарифні коефіцієнти відповідних складових грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, не відповідатиме нормі права, передбаченій частиною 3 статті 43 Закону №2262-XII, якщо з такої суми не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, або не усі правовідносини, з приводу яких виникають спори щодо перерахунку пенсій у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є подібними до тих, за результатами дослідження яких Верховним Судом складено і відображено у своїх постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 висновки (про застосування норм права у подібних правовідносинах), або ці висновки є хибними, тобто такими, які ідентифіковані положеннями пунктів 44, 45, 56 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №201/10234/20, та підлягають виправленню подальшими судовими рішеннями.
Водночас, таке формулювання заявника щодо підстав для відступу, не дає підстав стверджувати, що застосований Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 правовий підхід до вирішення цієї категорії спорів є помилковим, неясним, неузгодженим чи необґрунтованим.
Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Таким чином, покликання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу відкриття касаційного провадження є безпідставним та не обґрунтованим.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Також посилання на наявність обставин, передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не містять достатніх обґрунтувань, скаржник не зазначає, які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, хоче спростувати відповідач та при розгляді якої справи, проте позбавлений такої можливості. 
Згідно пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а  виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 640/20345/22.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                      Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                           Л. В. Тацій
                                                                                          Н. В. Коваленко