П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 947/33256/23	

Перша інстанція: суддя Бескровний Я.В.,
повний текст судового рішення
складено 31.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Осіпов Ю.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанови серії ЕАТ №7906483 про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2023 року, а провадження по справі закрити.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач у справі в заявах по суті зазначав, що 09.10.2023р. близько 22год. 45хв. керував автомобілем Hyunday Kona ВЕ1415СО і рухаючись по вул.Левітана у м.Одеса був зупинений інспектором УПП в Одеській області за порушення п. 8.5.1 ПДР України – порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, що виразилось за твердженнями інспектора патрульної поліції у здійсненні перетину подвійної суцільної лінії д.р.1.3 по вул. Корольова, 21. Однак, як зауважує позивач, відеозапис вчиненого нібито ним правопорушення інспектором наданий не був. Також, жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем не надано. Окрім того, позивач також вказував на допущені працівником поліції під час прийняття спірної постанови порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме відхилення клопотань при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката та про перенесення розгляду справи у зв`язку із цим. 
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була прийнята інспектором з додержанням вимог законодавства, з підстав встановлення порушення позивачем правил дорожнього руху, що становлять склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначав також, що інспектор поліції було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 286 КУпАП, зокрема надано громадянину ОСОБА_1 можливість скористатись своїм правом на юридичну допомогу і вказано, що таким правом водій може скористатись засобами телефонного зв`язку. Також, як зауважував відповідач, законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, який зокрема полягає у тому, що постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. Законом не визначена обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31 січня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано на зазначене рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, позивач у справі наголошує на протиправності прийняття спірної постанови. За доводами апелянта, є хибним висновок суду першої інстанції, що дослідженими судом належними, допустимими, достовірними доказами у сукупності підтверджується наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке відносно нього складено спірну постанову. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на його доводи стосовно ненадання відповідачем та відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Безпосередньо сама винесена інспектором постанова не є таким доказом. Отже, зупинення працівником патрульної поліції автомобіля позивача відбулось без законної підстави. При винесенні постанови про адміністративне правопорушення інспектор поліції в порушення вимог ст.ст.245, 247, 251, 252 КУпАП розглянуто справу про адміністративне правопорушення без дотримання принципу законності та повного і всебічного розгляду, не перевіривши наявності складу правопорушення, у зв`язку із чим за наслідками розгляду вказаної справи, прийнято спірну постанову, що суперечить вимогам чинного законодавства. До того ж працівником поліції, на думку скаржника, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст.ст.278 та 279 КУпАП, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Так, апелянт вказує, що позивач оскаржує не факт скоєння ним адміністративного правопорушення (доказів правопорушення не має), а факт порушення порядку вирішення адміністративної справи поліцейським, що розглядає справу про притягнення до адміністративної відповідальності. Апелянт стверджує, що під час розгляду патрульним справи про адміністративне правопорушення були порушені права позивача на отримання правової допомоги, оскільки інспектором було відмовлено у клопотанні водія про надання йому часу для отримання правової допомоги та перенесення у зв`язку із цим розгляду справи. Надання при цьому інспектором певного часу позивачу, для того щоб він скористався правовою допомогою мобільним зв`язком апелянт вважає неприйнятним, оскільки таке позбавляє адвоката можливості скористатись правами, передбаченими ч.1 ст.271 КУпАП. Скаржник наголошує, що відмова інспектора чи будь-які інші маніпуляції, що обмежують водія у праві чи часі на пошук адвоката, є такими, що суперечать Конституції України та є окремою підставою для визнання такого штрафу незаконним. 
Від відповідача у справі до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити судове рішення без змін мотивуючи зокрема тим, що 09.10.2023р. о 22 год. 38 хв. в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, інспектором роти №1 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області ДПП за адресою м Одеса, вул.Академіка Корольова, 21 виявлено транспортний засіб «Hyunday Kona» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який керуючи вищезазначеним транспортним засобом здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 чим порушив п. 8.5.1 ПДР. Під час спілкування інспектора за громадянином ОСОБА_1 останній визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме те, що він здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 та запитав у інспектора чи можна винести попередження. Також, як далі вказує відповідач, під час розгляду справи позивача було ознайомлено з його правами згідно ст.268 КУпАП та ст.63 КУ, та позивачем були надані письмові пояснення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення від водія не надходило. Окрім того, як вказує відповідач, інспектором було задоволено усне клопотання водія про надання можливості скористатись правовою допомогою адвоката. Стосовно клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю скористатись правовою допомогою адвоката, інспектор повідомив, що він на місці вчинення адміністративного правопорушення може скористатись правовою допомогою адвоката за допомогою засобів телефонного зв`язку. Також, позивачу були роз`яснені строки та порядок оскарження постанови. відповідно до викладеного, згідно ч.1 ст. 283 та п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, інспектор виніс спірну постанову, згідно якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7906483, вбачається, що 09.10.2023р. о 22 годині 38 хвилині позивач керував а/м Хьюндай Кона номерний знак НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 порушив пункт 8.5.1 ПДР, здійснив перетин подвійної суцільної смуги лінії дорожнього руху 1.3. За вказане правопорушення відносно позивача 9.10.2023р. о 23 годині 02 хвилини інспектором поліції Кобзєвим О.С. відповідача складено постанову ЕАТ №7906483 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП з накладенням штрафу 340 грн.
Суд першої інстанції також встановив, що факт правопорушення позивачем сторонами не оспорюється. В свою ж чергу, не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, через порушення допущені поліцейським під час її винесення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені судом наявні у справі докази, які є допустимими, належними, достовірними, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке відносно нього складено оскаржувану постанову, при цьому не підтверджують наявності у діях інспектора поліції Кобзєва О.С. порушень прав позивача, передбачених ст.268 КУпАП.
У відповідності до приписів ст.311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.
Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Як визначено ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України "Про дорожній рух".
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (пункт 1.5 ПДР).
Відповідно до п.8.5. ПДР, дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.
Пунктом 8.5.1 ПДР України встановлено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Підпунктами 1.1, 1.3 пункту 34.1 ПДР передбачено, що (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.
Подвійна суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.
Зі змісту ч. 1ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.
При цьому, в силу приписів п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП визначає обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В свою чергу, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч.1, 4 ст.73, ч.2 ст.74, ст.75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Також, колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з приписів ст.ст.8, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Так, на підтвердження правомірності постанови серії ЕАТ №7906483 від 09.10.2023 відповідач надав диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспекторів поліції.
Крім того, в оскаржуваній постанові, відповідно до ст.283 КУпАП, зазначені відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а саме, пвр 470626.
Отже, наданий відповідачем до матеріалів справи доказ є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова відповідає встановленим нормами чинного законодавства вимогам.
З дослідженого апеляційним судом, наданого відповідачем до матеріалів справи відеозапису видно, що після зупинки позивача, інспектор підійшов до громадянина ОСОБА_1 та відповідно до ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію» назвав своє прізвище, спеціальне звання, а також повідомив, що ОСОБА_1 було зупинено відповідно до ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», та роз`яснено суть скоєного водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, роз`яснено права позивача, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Під час спілкування інспектора патрульної поліції з водієм ОСОБА_1 , позивач фактично погодився з тим, що ним було порушено правила дорожнього руху, вчинено дії, які кваліфікуються як перетин подвійної суцільної смуги лінії дорожнього руху 1.3, адже на відеозапису події зафіксовано, що позивач визнав порушення ним пункту 8.5.1 ПДР.
Тобто, фактично під час розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, водієм були надані пояснення у яких фактично визнано вчинене адміністративне правопорушення. При цьому, водієм також було запитано про можливість винесення попередження за вчинене ним адміністративне правопорушення.
В свою ж чергу, в розумінні приписі в ст. 251 КАС України, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності також можуть встановлюватися фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з цим, в матеріалах справи наявні письмові пояснення, надані водієм ОСОБА_1 під час розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення, у яких він також жодним чином не виклав своїх заперечень стосовно незаконної чи безпідставної його зупинки патрульними, не заперечував факту порушення ним п.8.5.1 ПДР, а саме - перетин подвійної суцільної смуги лінії дорожнього руху 1.3, чим порушено пункт 8.5.1 ПДР. Загалом, аргументи водія – ОСОБА_2 викладені ним у письмових поясненнях зводились до того, що інспектором при розгляду справи було порушено вимоги закону, у зв`язку із необґрунтованою відмовою у клопотаннях про розгляд справи в присутності адвоката, при розгляді справи користуватись правовою допомогою адвоката чи іншого фахівця у галузі права та користуватись юридичною допомогою та перенесенні розгляду справи.
Окрім того, як вже було зазначено вище, в доводах апеляційної скарги позивач у справі зокрема вказував, що оскаржує не факт скоєння ним адміністративного правопорушення (доказів правопорушення немає), а факт порушення порядку вирішення адміністративної справи поліцейським, що розглядає справу щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, він заявив поліцейському клопотання про надання можливості залучення до розгляду справи захисника - адвоката, у зв`язку з чим, з огляду на пізній час, просив перенести розгляд справи.
Розглядаючи такі доводи позивача у справі, апеляційний суд наголошує, що положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За приписами КУпАП,  що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, зміст яких наведено вище, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. 
Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Судовою колегією враховується, що санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Відповідно до ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР на місці вчинення такого правопорушення.
Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
За нормою ч. 2 Розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За встановленим правилом ч. ч. 9, 10 Розділ ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч.ч.1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом вказаної статті визначено, які відомості мають міститися у постанові.
Виходячи з аналізу приписів КУпАП, зокрема вимог ст. 278, апеляційний суд відзначає, що положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності. 
Водночас, в контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів підкреслює, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у спірному випадку відбувався у встановленому зазначеними приписами законодавства спрощеному порядку, тому твердження позивача про те, що під час розгляду справи відповідачем було порушено ст.ст.245, 247, 251, 252 КУпАП, а так само і про порушення ст.ст.278 та 279 КУпАП не є обґрунтованими.
Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Більше того, матеріали справи не підтверджують, що під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем вчинялися будь-які дії, які б могли трактуватися колегією суддів як перешкоди у реалізації позивачем права на отримання правової допомоги. Навпаки, з відеозапису наданого відповідачем до справи вбачається, що працівником поліції було задоволено клопотання позивача про отримання ним правової допомоги, декілька разів зазначено, що позивачем може користуватись такою. Однак ОСОБА_1 зазначив, що саме на той час адвокат не зможе приїхати, оскільки вже пізня година.
Відмова же працівника поліції у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не може бути підставою для визнання дій працівника поліції та оскаржуваної постанови протиправними, оскільки розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення штрафів фактично відбувається у спрощеному порядку, виключні підстави для відкладення розгляду справи діючим законодавством не передбачені. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, має можливість спростувати виявлене порушення на місці його вчинення, або навести доводити правомірності своїх дій в судовому порядку, в ході якого користуватись професійною правничою допомогою.
Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена у даній справі постанова про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як того вимагає     стаття 19 Конституції України, адже позивачем не було доведено, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто тих порушень, які б по суті стали би підставами для визнання накладення штрафу незаконним.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7906483 від 09.10.2023р.
Також, в своїй апеляційній скарзі позивач у справі - ОСОБА_1 в тому числі просив постановити окрему ухвалу, якою про встановлені факти щодо порушення закону інспектором роти №1 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кобзєвим О.С. довести до відома керівництва Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Про вжиті заходи керівництвом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідомити П`ятий апеляційний адміністративний суд.
Обґрунтовуючи таку необхідність, скаржник в апеляційній скарзі зазначив про порушення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесення спірної постанови його прав, порушення порядку розгляду справи, тощо, про які вже зазначалось вище
Вирішуючи подану заяву, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до вимог ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст.249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Згідно ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2    ст.249 КАС України).
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (ч.4    ст.249 КАС України).
Окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.
Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.
Виходячи з викладеного, приписи статті 249 КАС України дають можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.
Отже, окрема ухвала є формою реагування суду (є засобом судового впливу) на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.
Окрема ухвала дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності. Тобто, окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не можуть бути усунені постановою, а також на причини й умови вчинення порушень, щоб запобігти їх повторенню.
Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.
Колегія суддів при цьому зауважує, що реалізація такої процесуальної дії як постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а рішення про ухвалення такого різновиду ухвал, приймається при виявленні таких порушень закону, які вимагають інформування компетентних органів, уповноважених на вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та здійснюється, якщо судом виявлено порушення закону та такі порушення є очевидно протиправними.
Виходячи з викладеного, проаналізувавши викладені ОСОБА_1 доводи та аргументи стосовно винесення окремої ухвали, які на його думку свідчать про наявність для цього підстав, колегія суддів вважає, що заява позивача у справі не містить достатньо обґрунтувань, які б давали підстави для її задоволення.
На переконання апеляційного суду, позивачем не наведено конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії інспектора роти №1 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кобзєва О.С. носять очевидний та/або систематичний протиправний характер та такі дії спрямовані навмисно на грубе порушення прав позивача. 
Колегія суддів зазначає, що заява позивача обґрунтована загалом порушенням інспектором чинного законодавства, що в тому числі призвело до виникнення спірних правовідносин, які були предметом розгляду цієї справи.
Однак, у ході апеляційного провадження суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та обґрунтованості прийняття ним оскаржуваного судового рішення, у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 не встановив таких порушень, які б давали підстави для необхідності постановлення окремої ухвали.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає передбачених законом підстави для постановлення окремої ухвали за заявою позивача, не вважає, що таке є необхідним та переслідує визначену процесуальним законом мету застосування такого інституту.
До того ж, апеляційний суд враховує, що за наслідками перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, постановленого за наслідками розгляду цієї справи, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову ОСОБА_1 , тобто підтвердив законність прийняття спірної постанови.
Приймаючи таке рішення, колегія суддів виходила з того, що відповідач довів правомірність своїх дій у спірних правовідносинах.
Отже, за наслідками апеляційного перегляду цієї справи не було встановлено порушень відповідача у спірних правовідносинах з ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга позивача не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга разом з клопотанням про постановлення окремої ухвали, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 241-243, 245, 249, 324, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 січня 2024 року у справі №947/33256/23 – залишити без змін.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановляння окремої ухвали - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    Ю.В. Осіпов