П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
  16 травня  2024  року                                                                                           м. Київ
 
Справа № 377/486/23
Провадження: № 22-ц/824/7620/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Славутицького районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Пскової А. І.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
у с т а н о в и в:
 
                У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4339002, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 7000,00 грн та зобов`язалася повернути його, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за його користування до 24 лютого 2021 року. ТОВ «Мілоан» виконало умови кредитного договору в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом переказу на її картковий рахунок. 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 68-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4339002 від 25 січня 2021 року. Відповідачка свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 31 325 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту-7000 грн; заборгованість за відсотками - 23 625 грн; заборгованість за комісією- 700 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки на підставі статей 525, 526, 530 ЦК України.
Рішенням Славутицького районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року в сумі 31325 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 7000 грн, заборгованості за процентами в сумі 23625 грн, заборгованості за комісією в сумі 700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» відмовити.
            На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що нею було заявлено клопотання про витребування оригіналу електронного кредитного договору №4339002 від 25.01.2021, однак протокол створення КЕП в матеріалах справи відсутній, що свідчить про відсутність електронного підпису взагалі. Просила не брати до уваги розрахунок заборгованості, оскільки такі розрахунки є внутрішніми документами установ та не є належними доказами у справі. Також вказувала, що суд першої інстанції нарахував більше процентів за неправомірне користування кредитом згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 350 грн за кожен день на загальну суму 21 000 грн, ніж проценти за правомірне користування коштами по 87,50 грн за кожен день на загальну суму 2625 грн, що суперечить положенням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
            Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,  25 січня 2021 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створила та заповнила анкету-заяву на кредит №4339002, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо правил кредитування.
            Анкета-заява на кредит №4339002 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №4339002, зокрема про такі дії: заповнення заяви- 25.01.2021 06:49:25; автоматична перевірка- 25.01.2021 07:03:54; перевірка у базі кредитних історій - 25.01.2021 07:04:02; скоринг - 25.01.2021 07:04:09; підтвердження зміни умов - 25.01.2021 07:04:10; обробка - 25.01.2021 07:05:41; інформацію про результати прийняття рішення по заяві №4339002 - погоджено 25.01.2021. Крім того, анкета-заява на кредит №4339002 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 10 000 грн; замовлений строк - 30 днів; погоджена сума - 7 000,00 грн; погоджений строк - 30 днів; комісія за надання - 10,0 % одноразово; ставка процентів 1,25 % за кожен день користування (а.с.15).
            З договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року ( далі - кредитний договір, договір), укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах ( а. с. 8-11).
            Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.).
            Сума кредиту становить 7000  у валюті гривня ( пункт 1.2.).
            Кредит надається строком на 30 днів з 25 січня 2021 року (строк кредитування) ( пункт 1.3).
            Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 24 лютого 2021 року (пункт 1.4.).
            Комісія за надання кредиту становить 700 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.).
            Проценти за користування кредитом - 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.).
            Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.).
Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору ( пункт 1.7.).
            Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.).
            Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування ( з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.).
            Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.).
            Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4339002.
            Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.).
            Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).
            У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця ( пункт 4.2.).
            Відповідно до додатків №1 та №2 до договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року ( графік платежів, паспорт споживчого кредиту) встановлено дату платежу 24 лютого 2021 року, до сплати: кредит в сумі 7000,00 грн, комісія за надання кредиту в сумі 700,00 грн, проценти в сумі 2 625,00 грн, разом 10 325,00 грн ( а.с. 12 зв ст.-13).
            На підтвердження підписання відповідачкою договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 акцепт договору здійснила шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора « Z88442» 25 січня 2021 року о 16:05, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 ( а.с.14).
            На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит №4339002, укладеним 25 січня 2021 року, позивач надав копію платіжного доручення №382884430 від 25 січня 2021 року про перерахування на рахунок відповідачки коштів в сумі 7000,00 грн ( а.с.7,59,76).
            Також на виконання вимог ухвали суду від 26 липня 2023 року про витребування доказів ТОВ «Мілоан» надало довідку від 19 вересня 2023 року про успішне проведення платежу - коштів за договором №4339002 в сумі 7000,00 грн на картковий рахунок відповідача ( а.с.131).
Як убачається з інформації АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-230804/41148-1 від 03 листопада 2023 року, яка надійшла до суду на виконання вимог ухвали від 28 червня 2023 року, на картку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 25 січня 2021 року о 18:06:46 зараховано кошти в сумі 7000,00 грн за міжбанківським платежем ( а.с.221).
Із договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», витягу з реєстру боржників до цього договору вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №4339002 від 25 січня 2021 року ( а.с. 19-24).
Згідно з карткою обліку виконання договору та відомістю про отримання грошових коштів на дату відступлення права вимоги ( 14 травня 2021 року) тіло кредиту становить 7000, 00 грн, проценти - 23 625,00 грн, комісія за кредит- 700,00 грн, комісія за пролонгацію - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн, усього 31 325,00 грн ( а.с.16-18).
Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві, борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» становить 31 325 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту- 7000,00 грн; заборгованість за відсотками -23 625,00 грн; заборгованість за комісією- 700,00 грн ( а. с. 3-6).
28 травня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідачки претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №4339002 від 25 січня 2021 року, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором ( а.с.25).
            Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 31 325 грн, яка складається з:  7 000 грн тіла кредиту; 23 625 грн - відсотків; 700 грн - комісії. Отже, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору №4339002 від 25.01.2021 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.
            Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
            За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
З матеріалів справи убачається, що договір про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року був укладений в електронній формі.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
            Так, в матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію, з якої убачається, що ОСОБА_1 здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора « Z88442» 25 січня 2021 року о 16:05, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 ( а.с.14).
            Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Розділом 6 вказаного кредитного договору сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. В пункті 6.2. вказано, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем, в ході розгляду справи в суді першої інстанції надано довідку про ідентифікацію для підтвердження акцепту кредитного договору позичальником аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефона позичальника. Водночас, відповідачкою не спростовано факт належності їй номера мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору.
            Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення між сторонами у справі кредитного договору у належній формі та обґрунтованості заявлених сум стягнення, оскільки між ТзОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 було укладено такий договір в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про надання кредиту №4339002 від 25.01.2021 року в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання, відсотків за користування кредитом та застосування неустойки у разі порушення грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги не доводять протилежного, оскільки у пункті 10 спірного договору зазначені персональні дані ОСОБА_1 (адреса місця фактичного проживання та місця реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта, засоби зв`язку), які могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про надання відповідачу кредитних коштів. 
На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит №4339002, укладеним 25 січня 2021 року, позивачем надано копію платіжного доручення №382884430 від 25 січня 2021 року про перерахування на рахунок відповідачки коштів в сумі 7000,00 грн ( а.с.7,59,76).
Також на виконання вимог ухвали суду від 26 липня 2023 року про витребування доказів ТОВ «Мілоан» надало довідку від 19 вересня 2023 року про успішне проведення платежу - коштів за договором №4339002 в сумі 7000,00 грн на картковий рахунок відповідача ( а.с.131).
Як убачається з інформації АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-230804/41148-1 від 03 листопада 2023 року, яка надійшла до суду на виконання вимог ухвали від 28 червня 2023 року, на картку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 25 січня 2021 року о 18:06:46 зараховано кошти в сумі 7000,00 грн за міжбанківським платежем ( а.с.221)
Доводи ОСОБА_1 щодо невиконання ухвали суду про витребування доказів та ненадання оригіналів електронних доказів спростовуються наступним.
Ухвалою  суду від 02 жовтня 2023 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» для огляду в судовому засіданні оригінали електронних документів: договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року, паспорта споживчого кредиту до цього договору, яку направив на виконання позивачу.
На виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву, в якій, посилаючись на статтю 12 Закону України « Про електронну комерцію» зазначено, що договір про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року був укладений в електронній формі, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки ( п.6.4. договору) та прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі (п.6.5 договору) ( а.с.158-159).
Стверджуючи про неналежність паперової копії договору про споживчий кредит №4339002 від 25 січня 2021 року як доказу, у зв`язку з ненаданням його оригіналу в електронній формі, відповідачка не зазначає в чому саме полягають обґрунтовані сумніви у відповідності поданої паперової копії оригіналу, а лише посилається на відсутність у договорі електронних підписів сторін та при цьому не заперечує самого факту укладення вказаного кредитного договору.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподання позивачем оригіналу електронного доказу, за відсутності обґрунтованих сумнівів у відповідності його паперової копії оригіналу, саме по собі не робить таку паперову копію неналежним доказом, оскільки сукупність інших наявних у матеріалах справи доказів, вказують, на укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 4339002 від 25 січня 2021 року в електронній формі.
Вищевикладене також не може свідчити про невиконання позивачем ухвали суду.
Щодо посилань ОСОБА_1 на застосування положень 2 ч. 2 ст. ЗУ «Про споживче кредитування» якими передбачено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит ( в редакції від 22.11.2023 року) колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
{Абзац другий частини другої статті 21 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023}.
Разом з тим, в Розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону в редакції від 22.11.2023 року зазначено, що «дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. (крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, пункту 7-1 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені пунктами 1 і 5 частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також пунктів 8-16 цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним пунктом 8 цього розділ)».
Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (далі- Закон України № 1734-VIII), що діяв на момент укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою кредитного договору №4339002 від 25 січня 2021 року.
            Отже, доводи відповідачки спростовуються вищенаведеним.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що відсутні правові підстави для скасування  рішення Славутицького районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року, а тому апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.  
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутицького районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   
 
Головуючий                                                                                     Т. О. Невідома

Судді                                                                                                С. М. Верланов

                                                                                                          В. А. Нежура