ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2024 року                                                                                      Справа № 903/795/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Мельников О.О.
розглянувши заяву представника Фізичної особи - підприємця Гущика Андрія Трохимовича про ухвалення додаткової постанови за апеляційною скаргою Підприємства "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ") Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів “Союз організації інвалідів України” на рішення Господарського суду Волинської області від 16 січня 2024 року по справі №903/795/23 (суддя Шум М.С.)
за первісним позовом Фізичної особи - підприємця Гущика Андрія Трохимовича
до Підприємства "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ") Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів “Союз організації інвалідів України”
про стягнення 356 800 грн
за зустрічним позовом Підприємства "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ") Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів “Союз організації інвалідів України”
до Фізичної особи - підприємця Гущика Андрія Трохимовича
про стягнення 1 791 590 грн 60 коп.
за участю представників:
від Первісного Позивача, та Первісного Відповідача - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

  Фізична особа - підприємець Гущик Андрій Трохимович (надалі - Позивач) звернулася в Господарський суд Волинської області з позовом до Підприємства "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ")Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів “Союз організації інвалідів України”   (надалі - Відповідач) про стягнення  з Відповідача   356    800 грн. 
Рішенням Господарського суду Волинської області від 16 січня 2024 року первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 356800 грн заборгованості та покладено витрати по сплаті судового збору в розмірі 5352 грн. В зустрічній позовній заяві     Відповідача про стягнення збитків, що завдані неналежним виконанням своїх договірних зобов`язань та упущеної вигоди в сумі 1 791    590 грн 60 коп. відмовлено.
Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу (а.с.  139-144), в якій з підстав,      висвітлених в ній,     просить скасувати  рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 29 квітня 2024 року від представника Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Волинської області від 16 січня 2024 року по справі №903/795/23 - залишити без змін та стягнути судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги в розмірі 11000 грн. Позивачем долучено до відзиву документи на підтвердження понесених судових витрат: договір №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року; додаток №2 до договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року від 24 квітня 2024 року; платіжну інструкцію №62 на суму 11000 грн. 
У судовому засіданні від 10 червня  2024 року під час судових дебатів     представник Позивача  заявив про стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції  по справі №903/795/23.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2024 року, з підстав вказаних у даній постанові, апеляційну скаргу  Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 16 січня 2024 року по справі №903/795/23 - залишено без задоволення.  Рішення Господарського суду Волинської області від 16 січня 2024 року по справі №903/795/23 - залишено без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 червня  2024 року, з урахуванням ухвали від 11 червня 2024 року про виправлення описки щодо дати та часу судового засідання,  прийнято до розгляду заяву Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції. Запропонувано Відповідачу в строк протягом трьох днів з дня отримання ухвали надати суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі (том 2, а.с. 26, 28). Розгляд заяви про ухвалення додаткової постанови призначено на 24 червня 2024 року об 12:45 год.. 
24 червня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника Позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника Позивача. Просив задоволити заяву представника Позивача та стягнути з Відповідача 11000 грн витрат на правничу допомогу.  

В судове засідання від 24 червня 2024 року представники Позивача та      Відповідача  не з`явилися.
В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.
Зі змісту ухвали від 11 червня 2024 року вбачається, що суд апеляційної інстанції повідомив сторін про дату, час та місце розгляду заяви.
Водночас, в силу дії частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Зважаючи на визначений частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України процесуальний строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, клопотання Відповідача про відкладення розгляду заяви підлягає відхиленню адже воно призведе до порушення визначеного процесом строку. Відтак  колегія апеляційного господарського суду вважає можливим розглянути питання щодо винесення додаткової постанови без участі    представників  Позивач та  Відповідача.
Дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції щодо їх стягнення, колегія суддів вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року     у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) стосовно застосування норм     Господарського процесуального кодексу України.
За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:                                        розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
В силу дії статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":   гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі                  № 904/4507/18.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:  попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з  детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу дії частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає, що разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу            України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок наведно і в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 7 липня 2021 року в справі                                  № 910/12876/19, зокрема, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява                         № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 листопада 2023 року в справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу  України. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 11000 грн  в суді апеляційної інстанції Позивачем подано: договір №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року; додаток №2 до договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року від 24 квітня 2024 року; платіжну інструкцію №62 на суму 11000 грн; акт наданих послуг від 29 квітня 2024 року по договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року  (том 2, а.с. 11-15).
Дослідивши зміст  договору  №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року суд апеляційної інстанції констатує, що пунктом 1 діючого договору  визначено, що: предметом договору є представництво за дорученням Позивача інтересів Позивача у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного та конституційного судочинства, а також в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади, в правоохоронних органах, інших державних органах та перед фізичними особами.
Відповідно до Додатку №2 до договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року від 24 квітня 2024 року сторони погодили наступний перелік послуг та розмір гонорару (винагороди) за ці послуги: аналіз апеляційної скарги Відповідача розмір винагородт 3000 грн; аналіз судової практики по аналгічним справам - розмір винагороди 3000 грн; підготовка, подання до Північно-західного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу Відповідача - розмір винагороди 3000 грн; участь в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги розмір винагороди 2000 грн. Всього 11000 грн. (том 2, а.с. 13).               
У відповідності до Акту  наданих послуг від 29 квітня 2024 року по договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року адвокат надав Позивачу послуги згідно Договору №27/07 про надання правової допомоги від 27 липня 2023 року, а саме: аналіз апеляційної скарги Відповідача розмір винагородт 3000 грн; аналіз судової практики по аналгічним справам - розмір винагороди 3000 грн; підготовка, подання до Північно-західного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу Відповідача - розмір винагороди 3000 грн; участь в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги розмір винагороди 2000 грн. Всього 11000 грн (том 2, а.с. 15).
Апеляційний господарський суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі     статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна за змістом позиція і викладена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17.
В той же час, дослідивши зміст  послуг щодо надання правничої допомоги по даній справі  та докази на підтвердження їх надання, вбачається, що представником Позивача підготовлено та подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господасрького суду Волинської області від 16 січня 2024 року (том 2, а.с. 3-6). При цьому, в суді апеляційної інстанції відбулося лише одне засідання за результатами якого 10 червня  2024 року винесено постанову.
Відтак, всі роботи (окрім участі в судовому засіданні) котрі вчинені на підставі договору про надання правничої допомови, зводилися саме до робіт пов`язаних із написанням та поданням відзиву на апеляційну скаргу. В той же час, дослідивши зміст відзиву вбачається, що він фактично дублює зміст позовної заяви та заперечень на відзив на позовну заяву, що подавалися місцевому господарському.
Аналогічна позиція наведена і в постанові Великої Палати Верховного суду від 22 травня 2024 року по справі №754/8750/19. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції  приходить до висновку, що розмір таких витрат (з огляду на специфіку розгляду справи в суді першої інстанції, де збиралися докази та первинно надавалися пояснення) є завищенними та по-суті, порушують критерій розумності їх розміру, що є підставою для їх зменшення. При цьому судом апеляційної інстанції враховується участь представника Позивача в судовому засіданні від 10 червня 2024 року, розмір винагороди по даній послузі станосить 2000 грн, є підтвердженою та доводеною, а тому суд апеляційної інстанції враховує розмір такої послуги за участь в судовому засідання під час розподілу судових витрат.
Частиною 4 статті 129 Господарського  процесуального кодексу України визначено, що: інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 20 листопада 2020 року в справі №910/13071/19.
Підсумовуючи  усе вищевказане колегія суду наголошує, що при оцінці витрат на професійну допомогу адвоката в апеляційному господарському суді,  суд бере до уваги те, що навідміну від розгляду справи в суді першої інстанції, де представником Позивача збиралися та подавалися докази на підтвердження своєї позиції щодо спору, більш тривалий розгляд справи, в суді апеляційної інстанції представником Позивача відстоювалася позиція сформована ним в суді першої інстанції та підтверджувалося законність та обгрунтваність оскаржуваного рішення, що і знайшло своє відображення в поданому відзиві на апеляційні скарги. 
Отже виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, враховуючи вищезазначене та всі аспекти і складність даної справи,   зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 5000 грн  витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (яка включає участь в судовому засіданні - 2000 грн;     подання відзиву на апеляційну скаргу - 3000 грн), адже саме такий їх розмір судом визначається як справедливий, а також таким, що відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє.              
Керуючись статтями  126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 
                       
ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника Фізичної особи - підприємця Гущика Андрія Трохимовича щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції - задоволити частково.
2. Стягнути з Підприємства “ПІК” (“Пошук, Ініціатива, Контакт”) Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів “Союз організації інвалідів України” (вул.Кафедральна,14, м.Луцьк, Волинська область; код ЄДРПОУ 13347739) на користь фізичної особи - підприємця Гущика Андрія Трохимовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5000 грн  судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.
3. В задоволенні заяви в решті вимог - відмовити.
4. Господарському суду Волинської       області видати відповідний наказ.
5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
6. Додаткову постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
7. Справу №903/795/23 повернути Господарському суду Волинської області.
Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2024 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.