Справа № 161/2929/24 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/419/24  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 квітня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
боржника – ОСОБА_1 ,
представника боржника – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2024 року, 

                                          В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Audi Q8», 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
Заяву мотивувала тим, що з 20 жовтня 1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , за час якого ними, як подружжям, було придбано за спільні кошти транспортний засіб марки «Audi Q8». Вказане майно знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_1 . З метою уникнення непорозумінь щодо поділу спільного майна подружжя вона в досудовому порядку намагалася врегулювати з ОСОБА_1 відносини, що випливають з права спільної сумісної власності подружжя. Однак, домовленості щодо поділу майна подружжя ними не досягнуто. Оскільки ОСОБА_1 ігнорує наміри досудового вирішення питання поділу спільного майна, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом майнових прав. Зазначає, що наявні всі підстави вважати, що транспортний засіб може бути відчужений ОСОБА_1 на користь третіх осіб, що у майбутньому зробить неможливим виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя, або ж стане необхідним вжиття додаткових заходів захисту цивільного права, зокрема ініціювання додаткового позову.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Audi Q8», 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
Ухвалу суду допущено до негайного виконання.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви є помилковими та зроблені з порушенням норм процесуального права. Суд дійшов передчасного висновку про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на спірний автомобіль, оскільки не встановив на час постановлення оскаржуваної ухвали кому на праві власності належить вказане майно. 14 лютого 2024 року право власності на зазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 , а тому заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту застосовано щодо майна, яке йому не належить. При цьому ОСОБА_4 не може вільно користуватися, розпоряджатися та володіти автомобілем, що порушує її права як власника цього майна. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Відзиву на апеляційну скаргу заявник не подавала.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення боржника та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви, виходячи з таких мотивів.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. 
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову – до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі – до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Вживаючи заходи забезпечення позову та накладаючи на спірне майно арешт, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір і невжиття вказаних заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такого висновку суд також дійшов урахувавши відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/15аз-718 від 12 лютого 2024 року згідно з якою спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 .
Водночас як вбачається з доданої до апеляційної скарги ОСОБА_1 копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , з 14 лютого 2024 року власником транспортного засобу марки «Audi Q8», 2018 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с.21.). Зазначений автомобіль ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 13 лютого 2024 року, що підтверджується копією цього договору, доданого представником боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до матеріалів справи.
Вищенаведене свідчить, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду про накладення арешту на транспортний засіб, вказане майно не перебувало у власності ОСОБА_1 .
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №657/1211/19).
Отже, на момент вирішення заяви про забезпечення позову вирішувались права та охоронювані законом інтереси особи, яка не є учасником цього судового процесу, що є недопустимим.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, її необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд                                                 
                                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: