Номер провадження: 22-ц/813/2163/24 
Справа № 522/7391/22
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                                ПОСТАНОВА
Іменем України
11.03.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська обласна військова адміністрація,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна, повернення майна, та приведення акту від 03 травня 2022 року №410 у відповідність до закону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська обласна військова адміністрація,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2022 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна, повернення майна, та приведення акту від 03 травня 2022 року № 410 у відповідність до закону, в обґрунтування якого зазначив, що актом № 410 від 03.05.2022 року про примусове відчуження майна, складеного підполковником Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснено примусове відчуження майна - транспортного засобу Audi A4, власником якого є ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що ОСОБА_4 не уповноважений діяти від імені оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України, тобто військової частини НОМЕР_1 , тому підписав оспорюваний акт з перевищенням повноважень, до акта не додано документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки; опис майна здійснено недостатньо для його повної ідентифікації, не вказано документ, що встановлює право власності на майно; акт не містить підпису та печатки органу, який погодив рішення про примусове відчуження майна. 
Акт містить посилання на накази командира військової частини НОМЕР_1 , проте копії їх не додано до акта та не вручено позивачу. 
Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати акт від 03.05.2022 року № 410 про примусове відчуження або вилучення майна, який складений військовою частиною НОМЕР_1 та підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 та зобов`язати військову частину НОМЕР_3 повернути вилучений транспортний засіб AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 . Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 змінити акт від 03.05.2022 року № 410 про примусове відчуження або вилучення майна, зокрема зазначивши правильну оцінку майна, яка складає 197437,50 грн, зазначити рік випуску ТЗ 2012.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 17 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна, повернення майна, та приведення акту від 03 травня 2022 року № 410 у відповідність до закону відмовив.
Суд першої інстанції виходив з того, що з наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 року № 102 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 року по 31.03.2022 року, тому на час прийняття рішення про вилучення транспортного засобу, проведення його вилучення не потребувало погодження Одеської обласної військової адміністрації.
Під час дії особливого періоду повернення транспортного засобу фізичним особам не передбачено, тому суд першої інстанції вважав, що є підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_2 повернути транспортний засіб.
Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що до акту не додано документу, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, а також про те, що відповідно до інвойсів вартість вилученого транспортного засобу складає 6750 доларів США, оскільки ці доводи спростовуються звітом про оціночну (ринкову) вартість колісного транспортного засобу AUDI A4 від 03.05.2022 року.
Також суд першої інстанції вважав, що позивач не довів у встановленому законом порядку, що він є власником вилученого транспортного засобу, у розумінні статті 34 Закону України «Про дорожній рух», оскільки додані до позовної заяви документи не свідчать про реєстрацію цього засобу за позивачем, що виключає можливість зазначення в акті документу, що підтверджує право власності на майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків в частині доказів щодо права власності на транспортний засіб. Сторонами у справі не заперечувалась належність транспортного засобу позивачу, тому виснуючи про не доведення у встановленому законом порядку того, що він є власником суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що у березні 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 не мав повноважень на примусове відчуження, оскільки уповноваженою особою був заступник командира роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 . При цьому, наказ командира військової частини НОМЕР_1 видано 02.05.2022 року, а оскаржуваний акт складено 03.05.2022 року, не зважаючи на те, що майно відчужено та передано без погодження з Одеською обласною військовою адміністрацією до військової частини НОМЕР_2 . 
Звертає увагу на існування двох наказів: наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 288 та командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 року № 410.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 288 не відповідає вимогам Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 року № 410 підлягав погодженню з Одеською обласною державною адміністрацією, не містить усіх реквізитів. 
Законодавством передбачено передання майна у власність держави, а не для потреб військової частини. Процедура вилучення майна має бути оформлена актом про примусове відчуження, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2012 року № 998. Акт від 03.05.2022 року не містить усіх складових.

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.09.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримав 21.09.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою. 
Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримали 10.10.2023 року та 13.10.2023 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Одеська обласна військова адміністрація копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримала 09.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Позивач, представник Військової частини НОМЕР_2 , та третьої особи в судове засідання не з`явились. 
Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, повістку отримав 10.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник Військової частини НОМЕР_1 , який приймав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.
Військова частина НОМЕР_2 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, також судову повістку отримала 04.03.2024 року на електронну пошту, що підтверджується довідкою.
Одеська обласна військова адміністрація повістку отримала 30.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 року № 102 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 року по 31.03.2022 року, тому на час прийняття рішення про вилучення транспортного засобу, проведення його вилучення не потребувало погодження Одеської обласної військової адміністрації.
Під час дії особливого періоду повернення транспортного засобу фізичним особам не передбачено, тому суд першої інстанції вважав, що є підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_2 повернути транспортний засіб.
Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що до акту не додано документу, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, а також про те, що відповідно до інвойсів вартість вилученого транспортного засобу складає 6750 доларів США, оскільки ці доводи спростовуються звітом про оціночну (ринкову) вартість колісного транспортного засобу AUDI A4 від 03.05.2022 року.
Також суд першої інстанції вважав, що позивач не довів у встановленому законом порядку, що він є власником вилученого транспортного засобу, у розумінні статті 34 Закону України «Про дорожній рух», оскільки додані до позовної заяви документи не свідчать про реєстрацію цього засобу за позивачем, що виключає можливість зазначення в акті документу, що підтверджує право власності на майно.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Згідно з ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів прав власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статі 353 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і діє по даний час.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44,  53 Конституції України.
Відповідно до частини першої, другої статті 4  Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», в редакції на час виникнення правовідносин,  примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.
Пунктом 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про     правовий режим воєнного стану").
Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану").
У частині другій статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" законодавець уточнює, що термін "військове командування" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про     правовий режим воєнного стану" або Законі України "Про правовий режим надзвичайного стану", залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Суб`єкти, що належать до військового командування та до військових адміністрацій, визначені Законом України "Про правовий режим воєнного стану", який у спірних правовідносинах застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, 
Військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань (ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає  Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон).
Згідно з абзацами четвертим - шостим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про примусове відчуження майна» від 24.03.2022 року № 228 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» для забезпечення потреб держави в умовах режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України здійснено примусове відчуження майна, яке належить на праві приватної власності юридичним та фізичним особам, відповідно до переліку вказаного в додатку № 1, в якому зазначено, зокрема транспортний засіб AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , власник ОСОБА_1 . Визначено уповноваженим військового командування (законним представником) заступника командира роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_5 . Командиру військової частини НОМЕР_3 майна на бухгалтерський та матеріальний облік.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 » № 410 від 02.05.2022 року визначено уповноваженим військового командування (законним представником), начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_3 . Доповнено пункт 3 абзацами п`ятим та шостим, стосовно вручення власникам майна примірника акта про примусове відчуження або вилучення майна. У разі неможливості вручення власникам майна примірника акту про примусове відчуження або вилучення майна, направити примірник акту про примусове відчуження або вилучення майна власникам про, що їх письмово повідомити. Примусово відчуженні транспортні засоби передати для потреб військової частини НОМЕР_3 у встановленому порядку.
В силу вимог статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», командир військової частини НОМЕР_1 наділений повноваженнями видавати накази, безпосередньо вчиняти дії щодо примусового відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, в умовах правового режиму воєнного стану.
Наказом Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 № 102 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 року по 31.03.2022 року.
У зв`язку з віднесення Одеської області до району ведення воєнних (бойових) на час прийняття наказу «Про примусове відчуження майна», зокрема транспортного засобу AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , проведення його вилучення не потребувало погодження Одеської обласної військової адміністрації.
Посилання скаржника на те, що вирішення питання про примусове відчуження майна власника на користь держави двома наказами не передбачено чинним законодавством не заслуговують на увагу, оскільки командиром військової частини НОМЕР_1 рішення про примусове відчуження майна прийнято 24.03.2022 року, а наказом № 410 від 02.05.2022 року лише змінено уповноваженого військового командування (законного представника), та зазначено про вручення власникам майна примірника акта про примусове відчуження. 
Отже примусове відчуження майна, зокрема автомобіля AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , здійснено за рішенням командира військової частини НОМЕР_1 «Про примусове відчуження майна» від 24.03.2022 № 228.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 року не приймалося рішення про примусове відчуження автомобіля AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , тому не потребувало погодження із Одеською обласною державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Доводи апеляційної скарги про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1  «Про примусове відчуження майна» від 24.03.2022 року № 228 не відповідає вимогам Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», а саме не містить положень ч. 5 ст. 7  вказаного закону щодо обов`язкового повідомлення власників про примусове відчуження транспортних засобів, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ст. 7 Закону України  «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»  передбачено вимоги до акта про примусове відчуження або вилучення майна. 
Норми Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не містять вимог щодо змісту наказу. 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» складається акт про примусове відчуження або вилучення майна відповідного зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 988.
Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилась у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта (частина третя статті 7 вказаного Закону).
Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно. Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду.
Пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 228 передбачено в ході примусового відчуження майна забезпечити його оцінку та складання актів про примусове відчуження майна у порядку та за формою, передбаченими Законами України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Судом встановлено, що на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 228 (зі змінами внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 року № 410), військовою частиною НОМЕР_1 в особі уповноваженої особи складено акт № 410 від 03.05.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна.
В акті зазначено про примусове відчуження транспортного засобу AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 , згідно звіту про оцінку майна від 03.05.2022 року, здійсненого СОД ОСОБА_6 , вартість автомобіля становить 117020 грн.
Доводи скаржника в частині непогодження з оцінкою вартості автомобіля, здійсненою СОД ОСОБА_6 , колегія суддів не приймає, оскільки за змістом статті 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оскарження оцінки є самостійним предметом розгляду. В цій справі позивачем оскаржується акт про примусове відчуження або вилучення майна.
Суд першої інстанції надав належну оцінку доводам позивача стосовно того, що акт не містить відомостей про рік випуску та колір транспортного засобу, зазначивши, що рік випуску вилученого транспортного засобу вказаний у звіті про оцінку майна, а не зазначення в акті року випуску транспортного засобу не свідчать про його недійсність, як і не зазначення інвойсу на підставі якого транспортний засіб ввезений на територію України.
На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 24.03.2022 року «Про примусове відчуження майна» (зі змінами внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 року № 410), автомобіль AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , передано військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки № 265/4007 від 04.05.2022 року.
Згідно атестату військової частини НОМЕР_3 автомобіль AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , передано військовій частині НОМЕР_2 .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У постанові Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10009/22 зроблено висновки про те, що «задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу «Про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану» від 12.03.2022 року № 2/1-в є неналежним, зокрема неефективним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах. Наказ вже виконаний, а тому він вичерпав свою дію.
Суд зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного Акта, оскільки Акт за своєю правовою природою, зважаючи на положення статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, рішення про примусове вилучення/відчуження якого було прийнято згідно з Наказом Відповідача».
Верховним Судом у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 707/1298/22 зазначено, що «акт про примусове відчуження або вилучення майна від 01 травня 2022 № 107/01/13-13-05 не є рішенням військового командування, який визначений позивачем відповідачем за його позовом, не є правовим актом індивідуальної дії та його скасування не призведе до відновлення порушеного права, оскільки складається з метою підтвердження події примусового відчуження або вилучення майна, за наслідками чого виникло право державної власності на майно, та є підставою для наступної повної компенсації за примусового відчуження майна.
Скасування вказаного акту не тільки не призведе до відновлення порушеного, а й позбавить його можливості на відшкодування вартості майна, що передбачено статтею 9 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», після скасування правового режиму воєнного стану».
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1  про визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна, приведення акту від 03 травня 2022 року № 410 у відповідність до закону, проте помилився щодо мотивів такого рішення. 
Оскільки транспортний автомобіль AUDI A4, VIN:  НОМЕР_4 , примусово відчужений за рішенням командування військової частини НОМЕР_1 , оформленого наказом командира військові частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 № 228, в умовах правового режиму воєнного стану для військових потреб, та у відповідності до вимог Закону "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), тому відсутні підстави для повернення транспортного засобу з підстав зазначених в позовній заяві.
Питання повернення примусово відчуженого майна повністю врегульовано статтею 12 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".
Оскільки на момент звернення до суду із вказаним позовом правовий режим воєнного стану триває, повернення примусово відчуженого майна, відповідно до встановленого ст. 12 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" порядку передбачено лише у разі скасування воєнного стану.
Посилання скаржника на те, що існують окремі розпорядчі документи, які свідчать про те, що в перші дні після запровадження воєнного стану були непоодинокими випадки, коли рішення про примусове відчуження транспортних засобів приймалися без визначення реальної потреби Збройних Сил України в таких транспортних засобах, значна частина отриманих транспортних засобів за своїми технічними характеристиками не є повнопривідним, транспортних засіб AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 не є повнопривідним, то існують підстави для його повернення, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.
Суд першої інстанції зазначаючи про те, що позивач не довів у встановленому законом порядку, що він є власником вилученого транспортного засобу, у розумінні статті 34 Закону України «Про дорожній рух», не врахував положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України та обставини зазначені у додатку № 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 228, та в акті № 410 від 03.05.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
В додатку № 1 «Перелік майна (транспортні засоби), які підлягають примусовому відчуженню до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про примусове відчуження майна» від 24.03.2022 року № 228 зазначено, зокрема транспортний засіб AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , власник ОСОБА_1 .
В акті № 410 від 03.05.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна зазначено про примусове відчуження транспортного засобу AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 .
Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачами не заперечувалося, що власником автомобіля AUDI A4, VIN: НОМЕР_4 , є ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довів у встановленому законом порядку, що він є власником вилученого транспортного засобу. Тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилися щодо мотивів, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді                                                                                                 М.В. Назарова

                                                        Н.В. Стахова