ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 350/1487/22
провадження № 61-16566св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Баркова В. М., Луганської В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового будинку.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2023 року позов задоволено.
Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у житловий будинок на АДРЕСА_1 .
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 12 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Рожнятівського районного суду від 17 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового будинку.
Суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 недотримався строків оскарження заочного рішення суду першої інстанції. Наведені у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не вказують на поважність його пропуску.
Надані докази про лікування ОСОБА_2 не вказують на виникнення обставин, за яких у його представника з моменту вручення йому ухвали про перегляд заочного рішення виникли труднощі для подання апеляційної скарги з дотриманням строків оскарження заочного рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, просив її скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права. 
Строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено з поважних причин, тому він підлягав поновленню апеляційним судом.
Висновки суду апеляційної інстанції є передчасними, помилковими та суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд апеляційної інстанції не вирішив належним чином доводи заявника про наявність передбачених законом підстав для поновлення пропущеного строку, чим обмежив його право на доступ до суду. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
 
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Як зазначається у Рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
У Рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України виклав висновок про те, що право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, зокрема, від помилкових і неправосудних судових рішень.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», № 15123/03).
ЄСПЛ зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», № 11681/85).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 21 грудня 2010 року).
Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта стаття 287 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
За змістом статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке останній реалізує лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.
Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19  червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15, від 21 грудня 2022 року у справі № 758/4418/19.
Відмовивши у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд керувався тим, що ОСОБА_2 не дотримався строку оскарження заочного рішення суду першої інстанції, а надані докази та наведені у заяві підстави для його поновлення не є поважними.
У матеріалах справи, що переглядається в касаційному порядку, немає апеляційної скарги.
З метою з`ясування дати надходження апеляційної скарги ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції Верховний Суд зробив запит до суду першої інстанції (а. с. 118).
На цей запит суд першої інстанції повідомив, що у матеріалах справи немає апеляційної скарги ОСОБА_2 , проте є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями Івано-Франківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року (а. с. 119).
У касаційній скарзі заявник зазначив, що його апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 27 вересня 2023 року, що підтверджується випискою з офіційного сайту суду, надавши відповідний доказ.
За таких обставин Верховний Суд керується тим, що апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 27 вересня 2023 року.
Оскільки ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 17 лютого 2023 року суд першої інстанції постановив 12 травня 2023 року, то останній день строку для оскарження заочного рішення закінчувався 12 червня 2023 року. 
У цій справі відповідач після постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення оскаржив заочне рішення в апеляційному порядку з пропуском визначеного процесуальним законом строку на його оскарження, який становить більше трьох місяців. 
Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення заявник посилався на те, що протягом 2023 року постійно перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а саме з 02 лютого 2023 року до 09 лютого 2023 року, з 10 квітня 2023 року до 20 квітня 2023 року, з 24 квітня 2023 року до 03 травня 2023 року, з 24 липня 2023 року до 15 серпня 2023 року, з 20 жовтня 2023 року до 30 жовтня 2023 року, тому вважав, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин. 
Згідно з матеріалами справи встановлено таке.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рожнятівського районного суду від 17 лютого 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме зобов`язано заявника надати суду докази про дату отримання копії ухвали про перегляд заочного рішення суду першої інстанції з інформацією, яка вказує про її отримання особисто заявником та його представником.
На виконання вимог ухвали апеляційного суду  ОСОБА_2 12 жовтня 2023 року та 18 жовтня 2023 року подав до суду заяви про усунення недоліків. У заявах вказав про те, що ухвалу суду про перегляд заочного рішення суду він отримав 21 серпня 2023 року під розписку та надав довідку Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2023 року №/01-75/11/2023у. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року продовжено ОСОБА_2 строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме запропоновано заявнику вказати інші підстави для поновлення строку, оскільки зазначені причини пропуску, які зазначені в заявах від 12 жовтня 2023 року та 18 жовтня 2023 року, суд визнав неповажними.
На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року  ОСОБА_2  06 листопада 2023 року подав до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги. У заяві вказав на аналогічні причини пропуску строку, які зазначив у заявах від 12 жовтня та 18 жовтня 2023 року.
У своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).
З результатів аналізу практики ЄСПЛ випливає, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справа «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012, провадження № 14-198звц21.
Згідно з частиною сьомою статті 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
Відповідно до довідки Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2023 року                         №/01-75/11/2023 копію ухвали про перегляд заочного рішення суду представник ОСОБА_2 - адвокат Ошуст С. Є. отримав 15 травня 2023 року під розписку, ОСОБА_2  - 21 серпня 2023 року в канцелярії суду під розписку.
Верховний Суд не бере до уваги доводи заявника про те, що він протягом 2023 року постійно перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, оскільки він вважається таким, що отримав оскаржуване рішення суду 15 травня 2023 року ( дата отримання судового рішення адвокатом - представником відповідача), апеляційну скаргу подав у вересні 2023 року, доказів того, заявник в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 12 травня 2023 року до 12 червня 2023 року у матеріалах справи немає.
Крім того, заявником до суду апеляційної інстанції було надано виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, які  не підтверджують безперервне перебування на стаціонарному лікуванні. Згідно з матеріалами справи від імені відповідача діяв його представник -адвокат Ошуст С. І.
Посилання у касаційній скарзі на те, що у серпні 2023 року адвокат перебував за кордоном не спростовує висновки суду про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки строк на оскарження закінчувався 12 червня 2023 року.
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа ЄСПЛ «Пономарьов проти України»  рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 41).
 Згідно з матеріалами справи, а саме постановою про закінчення виконавчого провадження від 04 березня 2024 року  заочне рішення виконане (а .с.121).
З огляду на наведене немає підстав вважати, що права відповідача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до статті 55 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.
Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення  - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
 
В. М. Ігнатенко 
 
І. М. Фаловська