ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/21926/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою    ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року (суддя Олійник В.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1  до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом  до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24 жовтня 2023 року, просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7» Криворізької міської ради, виданої на підставі протоколу ЛКК №30 від 16.03.2023 року та №91 від 07.07.2023, ОСОБА_2 , 1944 року народження, що проживає за адресом: АДРЕСА_1 , має хвороби (Н34.8, Н47) та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (вік 79 років, хвороба очей, є сліпою на обидва ока), яке позбавляє її можливості вільно рухатись та обслуговувати себе.  Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №122 від 26.04.2023 ОСОБА_1 зареєстрований помічником дієздатної особи ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки.   ОСОБА_1 після проходження медичного огляду, з метою отримання відстрочки від призову за мобілізацією відповідно до положень статті 23 Закону №3544-ХІІ звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши необхідні документи. Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2023 року №2109 позивачеві було повідомлено, що помічникам дієздатних осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, не передбачено права на відстрочку від призову за мобілізацією відповідно до положень статті 23 Закону №3544-ХІІ, з причини відсутності належних документів, що свідчили б про здійснення позивачем догляду за матір`ю. Крім того, позивачеві повідомлено, що він не пройшов в повному обсязі медичну комісію для визначення ступеня придатності до військової служби. ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,  у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з позовною заявою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись  на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було надано ІНФОРМАЦІЯ_3 достатньо документів, щодо підтвердження тієї обставини, що позивач є єдиною особою, що здійснює догляд за своєю матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду, не має можливості сама себе обслуговувати. Так, дійсно факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, має доходи, та не має права на призначення виплат компенсації фізичним особам, що надають соціальні послуги у догляді на непрофесійній основі, тому позивач не має потреби набувати статус доглядальника на непрофесійній основі в органах соціального захисту населення. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України. 
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування зазначено, що 03 серпня 2023 року за вих. №3373 ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся з листом до Інгулецької районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ради щодо прав та обов`язків помічника дієздатної фізичної особи, а саме чи входить до прав та обов`язків помічника фізичної дієздатної особи - здійснювати постійний догляд за особою, яка потребує постійного догляду.
07 серпня 2023 року за вих. №11/30-1860 (за вх. №5096 від 07.08.2023) керуючою справи виконкому Інгулецької у місті ради було надано відповідь, в якій зазначено, що:
помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги;
помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень;
помічник представляє особу в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення.
Помічник може представляти особу в суді лише на підставі окремої довіреності.
Тобто, виходячи з вище вказаного листа (№11/30-1860 від 07.08.2023) не знайшло свого підтвердження те, що помічник має право здійснювати постійний доглядом за особою, яка потребує постійного догляду.
Тому, подані позивачем документи не є достатніми для підтвердження обставин в розумінні абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, оскільки позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 як військовослужбовець перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги №7» Криворізької міської ради, виданої на підставі протоколу ЛКК №30 від 16.03.2023 та №91 від 07.07.2023, ОСОБА_2 , 1944 року народження, що проживає за адресом: АДРЕСА_1 , має хвороби (Н34.8, Н47) та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (вік 79 років, хвороба очей, є сліпою на обидва ока), яке позбавляє її можливості вільно рухатись та обслуговувати себе. 
Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №122 від 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований помічником дієздатної особи ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки.
09 травня 2023 року за вх. №П-88 до ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла заява від ОСОБА_1 про вирішення питання про його відстрочку від мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - у зв`язку з тим, що він зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, хоча ця норма зазначена в абзаці 9 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої було додано:
рішення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №122 від 26.04.2023 «Про реєстрацію помічника дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 », про те, що ОСОБА_1 зареєстровано помічником дієздатної фізичної особи ОСОБА_2 (його матері), яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки;
акт про фактичне місце проживання від 30.04.2023 ;
копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
довідку (витяг з протоколу № 30 від 16.03.2023 ЛКК КНП «ЦПМСД №7») про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2023 №2109 позивачеві було повідомлено, що помічникам дієздатних осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, не передбачено права на відстрочку від призову за мобілізацією відповідно до положень статті 23 Закону №3544-ХІІ, з причини відсутності належних документів, що свідчили б про здійснення позивачем догляду за матір`ю. Крім того, позивачеві повідомлено, що він не пройшов в повному обсязі медичну комісію для визначення ступеня придатності до військової служби.
04 липня 2023 року представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, в якому просив надати належним чином посвідчений витяг з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації військовозобов`язаним, на якій було прийнято рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки у зв`язку з  відсутністю документів, які підтверджують факт, що має юридичне значення, стосовно постійного догляду за особою, що його потребує.
Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.07.2023 №3161 представник позивача повідомлено, що  військовозобов`язаному ОСОБА_1 необхідно допройти медичну комісію для визначення ступеня придатності до військової служби. Після винесення рішення військово-лікарської комісії, останній набуде права на написання заяви щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та надати відповідні документи, які підтверджують його право на відстрочку.
03 серпня 2023 року за вих. №3373 ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся з листом до Інгулецької районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ради щодо прав та обов`язків помічника дієздатної фізичної особи, а саме чи входить до прав та обов`язків помічника фізичної дієздатної особи - здійснювати постійний доглядом за особою, яка потребує постійного догляду.
07 серпня 2023 року за вих. №11/30-1860 (за вх.№5096 від 07.08.2023) керуючою справами виконкому Інгулецької у місті ради було надано відповідь, в якій зазначено, що:
-          помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги;
-          помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень;
-          помічник представляє особу в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступе.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено на території України воєнний стан.
В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено.
Статтею 1   Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від   21.10.1993 №3543-ХІІ (далі по тексту –   Закон   №3543) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій   на   функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил   України,   інших   військових   формувань, Оперативно-рятувальної   служби   цивільного захисту -   на   організацію і штати воєнного   часу.   Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею22   Закону   №3543   визначені   обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та   мобілізації.
Поряд з цим   статтею 23 Закону   №3543 передбачена відстрочка   від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, у силу абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Обґрунтовуючи наявність підстав для застосування наведених положень Закону № 2232-ХІІ, позивач покликається на довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги №7» Криворізької міської ради, виданої на підставі протоколу ЛКК №30 від 16.03.2023 та №91 від 07.07.2023,  про те, що ОСОБА_2 , 1944 року народження, що проживає за адресом: АДРЕСА_1 , має хвороби (Н34.8, Н47) та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (вік 79 років, хвороба очей, є сліпою на обидва ока).
Колегія суддів, звертає увагу, що вказані документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 12 частини першої   статті 23 Закону №3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі – Положення №1317).
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
У свою чергу, Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008, зі змінами (далі – Наказ №189), який зареєстрований в Міністерстві юстиції 04.07.2008 за №589/15280 визначає єдиний механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до    Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи-підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №189 під час здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючий лікар суб`єкта господарювання на підставі даних всебічного медичного обстеження пацієнта, ураховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем, характер та перебіг патологічного процесу, умови праці:
1) приймає рішення про формування (видачу) документів про тимчасову непрацездатність:
формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідно до вимог    Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року №1066;
видачу інших документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог цього розділу;
2) здійснює комплексну оцінку порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу;
3) представляє пацієнта ЛКК у складних випадках, якщо непрацездатність пацієнта триває 30 і більше днів, для вирішення питання про направлення такого пацієнта на медико-соціальну експертну комісію на огляд або консультацію, а у випадку наявності ознак стійкої втрати працездатності - незалежно від тривалості хвороби, відповідно до    Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317.
Згідно пункту 2 розділу III Порядку №189 ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 цього розділу Порядку передбачено, що до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог    пункту 4    розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Відповідно до пункту 2 розділу IV лікарі суб`єктів господарювання, серед іншого,    видають такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, для пред`явлення за місцем вимоги: довідку довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідчену печаткою суб`єкта господарювання (обов`язково має зазначатися час проведеної консультації),- видають особам, які самостійно звернулися за консультаційною допомогою (підпункт 5).
Передбачені пунктом 4 розділу IV Порядку №189 положення щодо видачі ЛКК документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, а саме: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку – одними з переліків медичних документів про тимчасову втрату працездатності, які видає комісія. Тому, посилання відповідачем на цю норму у листі від 05.05.2023 за №501/3/852 та відзиві на позовну заяву – є безпідставними.
З аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, колегія суддів вважає, що висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворими, незалежно від віку, може встановлюватися лікарсько-консультативною комісією медичного закладу.
Такий висновок суду підтверджується листом Міністерства хорони здоров`я України від 20.11.2023 №220/17/3 у відповідь на звернення Міністерства оборони України від 18.09.2023 №29096/1/1-23 щодо роз`яснення повноважень МСЕК, ЛКК та лікарів видавати висновки про потребу особи в постійному сторонньому догляді.    
При цьому, відповідно до пункту 9 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», яку затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно із преамбулою   Закону України «Про соціальні послуги»   саме цей   Закон   визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.   Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги»   визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Статтею 15 Закону України «Про соціальні послуги»   визначено порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.
Згідно з частиною першою   статті 11 Закону України «Про соціальні послуги»   до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать:
1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення;
2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;
3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
Відповідно до   статті 13 Закону України «Про соціальні послуги»   надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.
До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього   Закону   без здійснення підприємницької діяльності.
Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього   Закону   без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього   Закону.
Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього   Закону   без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю;
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього   Закону   без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
З аналізу вищенаведених норм   закону   слідує, що особи, які у встановленому   законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому   законом   порядку, а отже - підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю I чи II групи, яка потребує постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.
Належних та допустимих доказів у підтвердження зайняття позивачем постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду позивачем ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надно.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що висновок 16.03.2023 «Комунального некомерційного підприємства «Ценрт первинної медико-соціальної допомоги № 7» є підставою для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі. 
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту 12 частини першої   статті 23 Закону №3543-ХІІ  вбачається, що особою мають бути дотримані дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
У спірному випадку судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що надані позивачем довідки лікарсько-консультативної комісії комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7» №30 від 16.03.2023 року та №91 від 07.07.2023, про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що  03 серпня 2023 року за вих. №3373 ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся з листом до Інгулецької районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ради, щодо прав та обов`язків помічника дієздатної фізичної особи, а саме чи входить до прав та обов`язків помічника фізичної дієздатної особи - здійснювати постійний догляд за особою, яка потребує постійного догляду.
07 серпня 2023 року за вих. №11/30-1860 ( за вх. 5096 від 07.08.2023) керуючою справами виконкому Інгулецької у місті ради було надано відповідь, в якій зазначено, що:
-          помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги;
-          помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень;
-          помічник представляє особу в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення. Помічник може представляти особу в суді лише на підставі окремої довіреності.
Колегія суддів, проаналізувавши вимоги апеляційної скарги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази в іх сукупності, вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров