ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3515/24 Справа № 202/36434/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача                                         Никифоряка Л.П.
суддів                                                 Гапонова А.В., Новікової Г.В.
за участі секретаря судового засідання         Драгомерецької А.О.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 та державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карлової Тетяни Геннадіївни про визнання права на спадщину, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023року, - 

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 13 листопада 2013року ОСОБА_5 виклала вимоги до  ОСОБА_2 про визнання за нею права на спадкування за законом всього майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складалося з частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; інші вимоги щодо внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВТМ № 594122 від 25 жовтня 2013року про те, що спадкоємцем частки домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – є його донька ОСОБА_1 ; та внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВТМ № 594123 від 25 жовтня 2013року про те, що спадкоємцем автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – є його донька ОСОБА_1 .
       Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що вона єдина як спадкоємець першої черги при спадкуванні по закону після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину, так як звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що жінка померлого, ОСОБА_2 , яка фактично більше двох років до відкриття спадщини не проживала з спадкодавцем, та шлюб з котрою ОСОБА_6 не розірвав, не прийняла спадщину так як у встановлений шестимісячний строк із відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталася. 
Позивач порушення своїх спадкових прав вбачала у тім, що нотаріус за обставин, які не давали їй можливості пересвідчитися у тім що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпідставно включила її до складу спадкоємців.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 27 травня 2014року та 04 серпня 2014року уточняла свої позовні вимоги. 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2014року позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено встановлено факт не прийняття спадщини за законом з боку ОСОБА_2 після її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , усунуто її від права на спадкування та визнано за ОСОБА_8 право власності на спадкове майно.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2017року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та заочне рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014року скасоване /том І а.с.242-244/.
17 січня 2018року ОСОБА_9 уточнила свої позовні вимоги, та в останньому уточненому позові, поданому через представника адвоката Самуху Владислава Олександровича позивач змінила позовні вимоги та вимагала визнати ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та просила визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку домоволодіння по АДРЕСА_1 та частку автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 /том ІІ а.с.35-37/.
Позивач стверджувала, що сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в спірному будинку по АДРЕСА_1 не є підтвердженням того, що відповідачка фактично проживала за цим адресом, з огляду на що спадкування мало відбуватись на загальних підставах та остання повинна була прийняти спадщину, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини в строк визначений статтею 1270 Цивільного кодексу України. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023року відмовлено в позові ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресом спадкодавця в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Суд вважав, що позивачка не довела належним чином тих обставин, що ОСОБА_2 не проживала з спадкодавцем. Згідно висновків суду в 2011році змінилися умови подружнього життя та остання за домовленістю з ОСОБА_6 тимчасово перебувала з своєю мамою в гуртожитку за іншим адресом, так як здійснювала за нею догляд.
Та згідно висновків суду, не є підтвердженням наведених обставин покази свідків, які суд виснував такими що є недопустимими доказами для встановлення спірних обставин. Водночас не взяв їх до уваги так як свідки не були очевидцями шлюбних відносин, та описані ними факти відсутності ОСОБА_2 по місцю проживання спадкодавця, носили поодинокий характер.
Заразом належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2 забрала свої речі і переїхала в гуртожиток до матері вже після смерті чоловіка суд першої інстанції вважав пояснення самої відповідачки.
З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_1 , представник якої адвокат Шпак Володимир Іванович висловив вимогу скасувати рішення та задоволення позов. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд не взяв до уваги обставин, що мають значення для справи, а саме не з`ясував і не дав оцінки показам всіх свідків підтверджених відповідним Актом про не проживання особи від 16 квітня 2018року в частині тих обставин що спадкодавець фактично проживав самостійно в домоволодінні по АДРЕСА_1 протягом тривалого часу. Та суд помилково розцінив покази свідків з приводу наведених обставин такими що не можуть бути допустимими доказами для встановлення спірних обставин. Також суд не з`ясував обставин щодо фактичного постійного місця проживання ОСОБА_2 , яка пояснювала що вона з 2011року проживала по АДРЕСА_2 у зв`язку із необхідністю догляду за своєю мамою, яка не могла пересуватися. Та висновки суду в цій частині, на думку заявника, суперечать показам як свідків так і поясненням відповідачки. Так само судом не враховано, що відповідач саме від сусідів дізналася про смерть спадкодавця. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що не є беззаперечною та обставина що реєстрація місця проживання відповідачки по місцю проживання ОСОБА_6 , свідчить про фактичне її проживання із спадкодавцем.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачки представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Грищенко Ірина Василівна зазначила, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зокрема не спростовано того що в належному спадкодавцю будинку на час його смерті знаходились речі ОСОБА_2 з якою ОСОБА_6 шлюб не розірвав і не планував цього робити, та фактично жоден із свідків не заперечував що причиною періодичного проживання відповідачки за іншим адресом був фізичних стан матері останньої, котра потребувала стороннього догляду. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника позивача  ОСОБА_4  та представника відповідача  ОСОБА_10 , за відсутності самих сторін та третіх осіб явка яких не є обов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно відомостей з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 27 липня 2005року право власності на частку будинок АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 22 червня 2005року /том І а.с.42, 99/; таке ж вбачається із Технічного паспорту на цей будинок /том І а.с.12-15/.
ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /копія свідоцтва про смерть том І а.с.7/.
12 березня 2013року ОСОБА_9 звернулась із заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в якій прийняла спадкове майно залишене її батьком спадкодавцем ОСОБА_6 /том І а.с.60/.
У відповідності до Свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 09 грудня 1991року ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_11 /том І а.с.62/; та остання після одруження ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_12 , взяла прізвище чоловіка /том І а.с.63/; після укладення шлюбу з ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач взяла прізвище чоловіка та стала ОСОБА_1 /том ІІ а.с.162/.
У відповідності до Свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 20 грудня 2003року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 одружилися 20 грудня 2003року /том І а.с.189/. 
В повному Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб сформованому 28 травня 2014року міститься інформація про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 20 грудня 2003року номер запису № 1045 /том І а.с.136-137/.
25 жовтня 2013року Державним нотаріусом Карловою Тетяною Геннадіївною в Свідоцтві про право на спадщину за законом ВТМ № 594122 посвідчено, що спадкоємцями належної ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , частки домоволодіння по АДРЕСА_1 в рівних частках по (частка домоволодіння ) є його донька ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_2 /том І а.с.115/.
Згідно іншого Свідоцтва про право на спадщину за законом ВТМ № 594123 від 25 жовтня 2013року посвідченого Державним нотаріусом Карловою Тетяною Геннадіївною спадкоємцями належного ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 є в рівних частках по його донька ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_2 /том І а.с.10/.
Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджена Звітом 561-13 від 29 серпня 2013року в розмірі 269 400,00грн /том І а.с.16-23/ та вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно Звіту № 564-13 від 13 вересня 2013року склала 35970,00грн /том І а.с.24-29/. 
Водночас згідно Висновку експерта за результатами проведення судової оціночної-будівельної експертизи № 904/12-18 від 24 грудня 2018року дійсна ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 24 грудня 2018року склала 743 322,00грн; та дійсна ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 24 грудня 2018року без урахування вартості якісних поліпшень, виконаних ОСОБА_1 , у житловому будинку в період часу з червня 2013року по липень 2017року складала 593 670,00грн /том ІІ а.с.177-220/.
Відповідно до наданих документальних доказів Домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 1960року, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прибула з АДРЕСА_2 , було зареєстроване за вказаним адресом 29 серпня 2005року /том І а.с.34-45/.
Та матеріали справи містять Акт встановлення факту не проживання ОСОБА_2 в домоволодінні по АДРЕСА_1 з 2011 року, що в акті підтверджували сусіди ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 /том І а.с.176/.
Витягами з кримінального провадження № 12013040660001599 та № 12013040660001657 підтверджено факт звернення 12 березня 2013року та 14 березня 2013року ОСОБА_7 із заявами до відділення поліції Індустріального РВ Дніпропетровського МУ м. Дніпропетровська Дніпропетровської області щодо самоуправної заміни невідомою особою в період часу з 10 березня по 12 березня 2013року замків на вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 /том І а.с.46-48/.
В свою чергу ОСОБА_2 підтвердила її звернення до Чергової частини Індустріального РВ Дніпропетровського МУ м.Дніпропетровська Дніпропетровської області із повідомленням про самоуправне заволодіння майном заявниці 05 березня 2013року з боку колишньої дружини померлого чоловіка /том І а.с.205/.
Правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог суд вбачав у тім, що відсутні підстави вважати що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не проживала разом з спадкодавцем. Також не підтверджено того, що відповідач визначила своє місце проживання за іншим адресом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права. 

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що позивачка та відповідачка є спадкоємцями першої черги за законом як донька та дружина ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 вважалася такою що прийняла спадщину так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем. 
Позовні вимоги щодо неприйняття відповідачкою  ОСОБА_2 спадщини та з огляду на це відсутності правових підстав для включення її до числа спадкоємців ОСОБА_6 , позивачка пов`язувала із тим, що відповідач з 2011року не проживала із спадкодавцем і не прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.
Частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У першу чергу право на спадкування за законом зокрема мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив /стаття 1261 ЦК України/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права ОСОБА_1 як донька та ОСОБА_2 як дружина є спадкоємцями першої черги при спадкуванні за законом.

Та частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до змісту частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом наведених норм прийняття спадщини спадкоємцями першої черги законодавцем ставиться в залежність від того, чи проживали вони на час відкриття спадщини із спадкодавцем та вирішальне значення має та обставина чи носило таке проживання постійний характер.

За конкретних обставин цієї справи вбачається, що фактично за даними Домової книги місце проживання відповідачки було зареєстроване з 29 серпня 2005року в будинку АДРЕСА_1 в належному спадкодавцю ОСОБА_6 будинку, де він постійно проживав.

Реєстрація місця проживання не є безспірним підтвердженням проживання особи в конкретному місці та сам факт того, що з серпня 2005 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за певним адресом не виключає того, що вона фактично могла проживати за іншим адресом.

Та факт реєстрації не був достатнім для пояснення того де на час відкриття спадщини постійно фактично проживала відповідачка та суд не міг покладатися виключно на відомості з Домової книги, так як правове значення має не факт реєстрації, а обставини щодо постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини із спадкодавцем.

Водночас за встановлених обставин ОСОБА_2 не вчиняла дій які могли би бути розцінені як намір розірвати шлюб з спадкодавцем та змінити своє постійне місце проживання, оскільки остання перебувала з спадкодавцем стосунках, речі останньої знаходились по місцю його проживання та у відповідачки були ключі від домоволодіння ОСОБА_6 . 

Про що, зокрема, можна зробити висновок виходячи з того факту, що ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів з приводу самоуправного заволодіння її майном, що знаходилось в будинку АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з боку колишньої дружини померлого чоловіка. 

Також фактом звернення ОСОБА_7 12 березня 2013року і 14 березня 2013року із заявами до відділення поліції щодо самоуправної заміни ОСОБА_2 в період часу з 10 березня по 12 березня 2013року замків на вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 , остання фактично підтверджувала обставини щодо ставлення відповідачки до зазначеного будинку як до місця свого проживання.

Та суд дав належну оцінку тому, що спадкодавець не висловлював бажання розірвати відносини з своєю дружиною та це узгоджується із поясненнями ОСОБА_2 з приводу домовленості між подружжям про такі обставини проживання, через необхідність догляду відповідачкою за своєю мамою з якою спадкодавець не виявив бажання проживати в одному домі.

За підтверджених обставин  ОСОБА_2 підтвердила що нею вживались заходи направлені на надання допомоги матері і така допомога протягом певного часу поєднувалась із необхідністю її знаходження з мамою за іншим адресом, не за місцем свого постійного проживання в домоволодінні в якому проживав спадкодавець.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права наявність реєстрації місце проживання відповідачки за одним адресом з чоловіком, перебування з ним у відносинах та в офіційному шлюбі охоплюється поняттям постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вірно розцінене судом першої інстанції як достатня правова підстава для висновків про прийняття спадщини з боку  ОСОБА_2  після смерті  ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Роблячи висновки про відсутність обставин, які би виключали необхідність подання спадкоємцем заяви до нотаріуса про прийняття спадщини суд першої інстанції дав оцінку обставинам, на які посилалися сторони, що у своїй сукупності не підтверджувало позовних вимог. 

За наведених умов також судом першої інстанції не встановлено інших перешкод з боку нотаріуса для включення ОСОБА_2 до числа спадкоємців першої черги за законом, яка прийняла спадщину так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 

Водночас, підтверджено що між сторонами виникли неприязні стосунки, які супроводжувались зверненням до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінальних правопорушень після смерті спадкодавця. 

Також зі свого боку, позивач у фактичному володінні якої знаходився будинок в якому проживав спадкодавець, не спростувала того, що вона чинила перешкоди відповідачці як на час відкриття спадщини та в подальшому при оформленні своїх спадкових прав.

За таких умов, судом першої інстанції надана вірна правова оцінка тому що відсутні обставини які би свідчили про підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та позбавлення її права на спадкове майно.

Належними письмовими доказами не підтверджено того, що ОСОБА_2 за обставин що виникли не прийняла спадщину.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.
       
Суд першої інстанції відреагував на аргументи позивачки стосовно достовірності та доказового значення як самого факту звернення останньої до органів поліції з питань заміни замків на вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 так і наданих останньою Актів щодо місця проживання ОСОБА_2 , та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є неналежними письмовими доказами, вони не підтверджують заявлених в позовній заяві фактів, зокрема щодо відсутності у відповідачки доступу до спірного домоволодіння, ключів від вхідних дверей цього будинку та особистих речей в ньому.

       Так само не були вирішальними для результатів розгляду даної справи обставини про які зазначала позивач щодо наявності свідчень свідків, покази яких не можна вважати беззаперечними та достатніми для висновків про неприйняття спадщини ОСОБА_2 , після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачці її права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню нею прав, однак позивачка жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надала. 

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позові – без встановлення відповідних фактів. 

Таким чином, позивачка ОСОБА_5 не підтвердила обставин якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи встановлених судом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції дотримався вимог про законність і обґрунтованість рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2024року.

Судді: