ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/5512/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року у справі №340/5512/20 (головуючий суддя першої інстанції – Кармазина Т.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
          
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250825903 від 27.10.2020 року про зменшення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% до 50% та призначення з 19.02.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді – протиправним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді на підставі заяви від 03.03.2020 року, реєстраційний номер 2722 та згідно довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/20 від 28.02.2020 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2020, яке набрало законної сили 13.10.2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі заяви від 03.03.2020 року реєстраційний №2722 та згідно довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період. Зазначав, що рішенням відповідача від 27.10.2020 року №935250825903 йому протиправно та без будь-яких законних підстав проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року виходячи з 50% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. При цьому, посилався на те, що на його звернення до відповідача через вебпортал ПФУ №ВЕБ-11001-Ф-С-20-063590 від 28.10.2020 та №ВЕБ-11001-Ф-С-20-063812 від 29.10.2020 року щодо правових підстав проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% , а не 80 % як було йому призначено після виходу у відставку, відповідач у листі від 10.11.2020 року послався на ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-УШ від 02.06.2016 року, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Вважає, що рішення відповідача, яким зменшено розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% до 50% та проведення перерахунку належного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року у розмірі 50% є протиправним, порушує його конституційні права та інтереси, право на мирне володіння майном, закріплене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39), в зв`язку з чим за їх захистом він змушений звернутися з позовом до суду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-рп/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ряд положень розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 зі змінами, зокрема пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, яким було введено диференціацію у визначенні розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання, визнано неконституційним та втратив чинність з дня ухвалення цього рішення. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення Закон №1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та відсоткової ставки 80%. Таким чином, на переконання відповідача, діючою нормою є ч.3 ст. 142 Закону № 1402, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вказував, що відсотковий розмір, який має виплачуватися, після проведеного перерахунку міститься в ч.3 ст.142 Закону №1402, і це саме 50 %. Саме в такому розмірі, 50 відсотків, і проводиться виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як це передбачено ч.3 ст.142 Закону №1402.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а тому рішення слід залишити без змін, відмовивши в задоволені апеляційної скарги.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задоволено у повному обсязі та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду від 07.03.2024 року скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021 року та справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 08.06.2017 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначено у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
28 лютого 2020 року Кропивницьким апеляційним судом позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року, згідно змісту якої дана довідка видана на підставі положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 (а.с.13).
З вищевказаної довідки вбачається, що станом на 18.02.2020 року, суддівська винагорода позивача, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 173415,00 грн., в тому числі: посадовий оклад 115610,00 грн., доплата за вислугу років 57805,00 грн.
03.03.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області від 04 березня 2020 року №935250825903 позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу проведено 24.02.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди встановленої на 01 січня 2020 року та обчисленої згідно діючих, на момент проведення такого перерахунку, законодавчих норм.
Позивач вважаючи безпідставною таку відмову у перерахунку йому довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2020 року, звертався до суду з позовом.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі №340/912/20 адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250825903 від 04.03.2020 року про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 18.02.2020 року на підставі заяви від 03.03.2020 року, реєстраційний №2722 та згідно довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 року на підставі заяви від 03.03.2020 року реєстраційний №2722 та згідно довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.6-9).
В даному рішенні суд звернув увагу та зазначив, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/92/2020 від 28.02.2020 року у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не підлягають задоволенню та є передчасними. З матеріалів справи вбачається, що в заяві про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та в рішенні відповідача про відмову у здійсненні такого перерахунку, не зазначено про відсотковий розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 , а суд захищає тільки порушене право.
Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням відповідача від 27.10.2020 року №935250825903 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року виходячи з 50% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді (а.с.12).
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, неодноразово звертався через вебпортал Пенсійного фонду України щодо правових підстав проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50%, а не 80 % як було йому призначено після виходу у відставку.
На що відповідач листом від 10.11.2020 року №3096-3542/П-03/8-1100/20 повідомив позивача, що на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі №340/912/20 йому проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В даному листі відповідач посилався на ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УШ від 02.06.2016 року, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Не погодившись з таким прийнятим рішенням щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% до 50% та проведеним перерахунком, позивач звернувся з позовом до суду.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402).
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових:
1) стажу роботи на посаді судді;
2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року у справі №340/5512/20, за матеріалами пенсійної справи позивача встановлено, що ОСОБА_1 08.06.2017 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого становив 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та з урахуванням до спеціального стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці: стаж судді 16 років 4 місяці 17 днів; страховий стаж з 01.07.2000 року 16 років 9 місяців 11 днів; загальний стаж (після 2004 року) 13 років 5 місяців 7 днів; загальний стаж (повний) 34 роки 2 місяці 8 днів, який був обчисленої відповідно до положень п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIIІ від 02.06.2016, про що свідчить протокол Кропивницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України №4474 від 14.06.2017 (а.с.11, 19-зв.).
При цьому, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку має визначатись у відповідності до ч.3 ст. 142 Закону № 1402, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що призначалася відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, відбулася вже після призначення та перерахунків щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У рішенні від 05.04.2001 року №3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині 3 статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
Таким чином, при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, його розмір має обчислюватися, виходячи із розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у відсотках, право на які особа набула на момент виходу у відставку, і їх розмір не може бути зменшений наступними змінами в законодавстві.
Отже, застосування відсоткового показника, передбаченого частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача є протиправним, оскільки стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
До того ж, суд зазначає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці змінною величиною є лише розмір довічного грошового утримання, натомість відсоткове значення розміру довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні, є незмінним.
Суд враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зокрема у постановах від 06 березня 2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а.
З урахуванням наведеного, відповідач, здійснюючи з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці у зв`язку з підвищенням суддівської винагороди, протиправно зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, призначеного та виплачуваного у розмірі 80% відповідних сум суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, до 50% відповідних сум суддівської винагороди, що призвело до порушення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у розмірі, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в пенсійних спорах на пенсійний орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для прийняття свого рішення та/або вчинення дій (бездіяльності).
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 року у справі №817/149/17, від 29.03.2018 року у справі №813/2758/16.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області як суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами правомірність прийнятого ним рішення.
Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити позивачу з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного ОСОБА_1 , виходячи з 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року в адміністративній справі №340/5512/20 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року в адміністративній справі №340/5512/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров