Справа № 991/2837/24
Провадження 1-кс/991/2866/24

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року                                                                        м.Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , детективів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду у місті Києві клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, та скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на бездіяльність детектива та прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, поданих у рамках кримінального провадження № 62019000000001257 від 08.08.2019 р.,
В С Т А Н О В И В:
До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт мобільного телефону марки iPhone 8 моделі № № НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 , вилучений під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 з метою забезпечення збереження речового доказу та забезпечення конфіскації майна як виду покарання (далі - Клопотання).
Крім того, до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга, в якій адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить зобов`язати прокурора САП ОСОБА_6 та детектива НАБУ ОСОБА_3 повернути тимчасово вилучений в ході обшуку у ОСОБА_7 мобільний телефон марки iPhone 8 моделі № № MQ6G2VC/A s/n НОМЕР_3 imei НОМЕР_2 , мотивуючи тим, що ухвалою слідчого судді від 02.04.2024 скасовано арешт на вказаний телефон, а отже у відповідності до положень ст. 169 КПК України телефон підлягає поверненню його власнику (далі - Скарга).
У судовому засіданні детективи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Клопотання підтримали, просили задовольнити. У задоволенні Скарги просили відмовити. 
Адвокат ОСОБА_5  Скаргу підтримав з викладених у ній підстав, просив задовольнити у повному обсязі. У задоволенні Клопотання просив відмовити з огляду на те, що вся необхідна інформація органом досудового розслідування вже зафіксована, потреба у арешті з метою забезпечення речового доказу відсутня, зі свого боку, арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є необґрунтованим, грошова цінність такого телефону знизиться до нуля поки закінчиться судовий розгляд. Зазначив, що 19.04.2024 ухвалою Апеляційної палати  Вищого антикорупційного суду було задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано ухвалу слідчого судді від 02.04.2024, якою скасовано арешт на мобільний телефон, а отже наразі арешт на мобільний телефон діє. Наполягав на тому, що бездіяльність детектива і прокурора щодо неповернення мобільного телефону існувала у період 03.04.2024-19.04.2024. Вважав, що відсутні підстави для повторного накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Слідчий суддя, заслухавши думку учасників Кримінального провадження, дослідивши Клопотання та Скаргу, додані до них документи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно положень п.п.1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 
1)правову підставу для арешту майна; 
2)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;
3)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 
4)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе:
- необхідність такого арешту;
-         наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.
Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч.1 ст. 167 КПК України).
Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку (ч.1 ст. 169 КПК України).
На досудовому провадженні можуть бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
Детективами НАБУ здійснювалося досудове розслідування, а прокурорами САП – процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 р., зокрема, за підозрою  ОСОБА_7  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КПК України (далі – Кримінальне провадження), у рамках якого 25.11.2021 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7  за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено мобільний телефон марки iPhone 8 моделі № № НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 (далі – Мобільний телефон).
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13.12.2021 (справа № 991/8086/21), яка залишена без змін ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.01.2022, накладено арешт на Мобільний телефон з метою забезпечення речового доказу.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 02.04.2024 (справа № 991/2487/24) арешт на Мобільний телефон скасовано.
Відомості про повернення Мобільного телефону його власнику (володільцю) у матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 19.04.2024 було задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано ухвалу слідчого судді від 02.04.2024, якою скасовано арешт на Мобільний телефон.
Таким чином, станом на день розгляду справи арешт на Мобільний телефон, накладений ухвалою слідчого судді від 13.12.2021 з метою забезпечення речового доказу у рамках Кримінального провадження, діє. Зазначене свідчить про відсутність підстав для повторного накладення арешту на Мобільний телефон у цьому провадженні з цією метою, а отже Клопотання в цій частині задоволенню не підлягає. 
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КПК України, санкція якої передбачає покарання у виді конфіскації майна.
Що стосується накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання, то в цій частині Клопотання також не підлягає задоволенню з огляду на те, що на виконання положень ч.ч. 1-2 ст. 173 КПК України у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також не доведено, що накладення арешту на Мобільний телефон з цією метою є необхідним та розумним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.
Разом з цим, з огляду на те, що досудове розслідування у Кримінальному провадженні триває, арешт Мобільного телефону є діючим, що сторонами також підтверджено у судовому засіданні, з урахуванням положень ч.1 ст. 167, ч.1 ст. 169 КПК України підстави для повернення Мобільного телефону його власнику (володільцю) відсутні. 
Статтею 307 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, які можуть бути ухвалені слідчим суддею за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, а саме, - за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування постановляється ухвала слідчого судді, яка може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин, слідчий суддя за результатами розгляду скарг, зокрема, на рішення, дії чи бездіяльність слідчого/прокурора, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом постановлення однієї з вищезазначених ухвал.
З огляду на зазначене, слідчий суддя відповідно до положень КПК України не наділений повноваженнями за результатами розгляду Скарги визнавати, чи мала місце у період 03.04.2024-19.04.2024 бездіяльність детектива/прокурора щодо неповернення телефону. Станом на день розгляду справи арешт діє, а отже відсутні підстави для задоволення Скарги. 
Керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 303, 306-308, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала в частині відмови у задоволенні клопотання про арешт майна може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ                                                                                      ОСОБА_8