ПОСТАНОВА  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                        
 
15 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 229/511/23
провадження № 61-91 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року в складі колегії суддів: Агєєва О. В., Кішкіної І. В., Корчистої О. І.
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 19 вересня 1985 року його було прийнято на посаду викладача Артемівського технікуму залізничного транспорту, 
а 21 вересня 1986 року його переведено на посаду завідувача відділення «Автоматика та телемеханіка». З жовтня 2012 року, у зв`язку зі змінами у штатному розкладі, згідно з Класифікатором професій ДК 003:2010 змінено його посаду 
на завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті». 
31 жовтня 2012 року Артемівський технікум залізничного транспорту був перейменований на Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури», а 01 серпня 2018 року - на Бахмутський коледж транспортної інфраструктури. 
28 грудня 2022 року на його адресу за місцем тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи в м. Києві надійшов рекомендований лист від Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з наказом від 20 грудня 2022 року № 45к, відповідно до якого його звільнено з роботи 26 грудня 2022 року у зв`язку 
з відсутністю на роботі та інформації про причини такої відсутності з 03 січня 
2022 року понад одинадцять місяців на підставі пункту 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України (відсутність працівника та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль). 
Позивач уважав указаний наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України 
щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ), яким додано 
до КЗпП України нові підстави для звільнення, серед яких звільнення працівника 
з яким немає зв`язку понад чотири місяці. На переконання позивача, 
щоб звільнення за пунктом 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України було правомірним, мають виконуватися одночасно дві умови: 1) працівника немає 
на робочому місці понад чотири місяці поспіль; 2) у роботодавця відсутня інформація про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. Указане має підтверджуватися відповідними доказами (наприклад, акти про відсутність 
на роботі з нез`ясованих причин, доповідні, що працівнику телефонували, писали, відвідували вдома тощо). Проте відповідач не надав таких доказів, як і не уточнив в оспорюваному наказі, за якою саме адресою він був відсутній: у місті Бахмуті 
чи у місті Дніпрі, куди був переведений Бахмутський коледж транспортної інфраструктури у квітні 2022 року.
Позивач зазначав, що до 12 вересня 2022 року він відкрито та безвиїзно мешкав 
за адресою своєї реєстрації ( АДРЕСА_1 ). Після його від`їзду з міста Бахмута та постановки на облік 
як внутрішньо переміщеної особи в місті Києві він повідомив про це відповідача шляхом надсилання до відділу кадрів копії довідки, де зазначив адресу тимчасового проживання. 
На думку позивача, якщо він виїхав і не може працювати дистанційно, 
але виходить на зв`язок із роботодавцем, немає підстав для його звільнення 
у зв`язку з відсутністю на роботі понад чотири місяці. При цьому Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури ще влітку 2021 року видав наказ 
про його відсторонення від роботи, тому незрозуміло, яким чином коледж був обізнаний про причини його відсутності. 
Крім цього, вказував, що оспорюваний наказ видано неуповноваженою особою, так як він виданий за підписом виконуючого обов`язки директора закладу фахової передвищої освіти, але він там не був працевлаштований та не має відношення 
до такого навчального закладу.
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним наказ Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури від 20 грудня 2022 року № 45к «Про припинення трудового договору» та поновити його на посаді завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматичних систем керування рухом на залізничному транспорті» Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 27 грудня 2022 року
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року 
в складі судді Лапченко О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив 
із того, що позивач із 01 січня 2022 року по день його звільнення, 26 грудня 
2022 року, тобто понад чотири місяці поспіль, був відсутній на роботі 
з нез`ясованих причин, за весь цей час жодного разу не повідомив відповідача 
про причини своєї відсутності, особисто на зв`язок не виходив, довідку про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи за допомогою застосунку Viber 
зі свого номеру телефону надіслала його дружина - ОСОБА_2 , яка також працює у коледжі. Вказані обставини не спростовані позивачем, навпаки представник позивача в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач дійсно не здійснював свою трудову діяльність у цей період, не знаходився 
на роботі, ні фактично, ані дистанційно, особисто на зв`язок не виходив. 
Дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 не суперечать вимогам Закону 
№ 2352-ІХ.
Бахмутський коледж транспортної інфраструктури є закладом фахової передвищої освіти, виконуючим обов`язки директора якого відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 22 квітня 2021 року № 169-К «Про виконання обов`язків директора» та наказу Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 28 вересня 2022 року № 211/165-22к «Про подовження строку виконання обов`язків директора Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури» призначено Зінченка М. Ф. , що спростовує твердження позивача про відсутність повноважень на винесення оспорюваного наказу. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконним наказ Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури 
від 20 грудня 2022 року № 45к «Про припинення трудового договору».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом 
на залізничному транспорті» Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури 
з 27 грудня 2022 року.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при звільненні ОСОБА_1 
не було дотримано вимог трудового законодавства, а тому таке звільнення 
є незаконним. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці саме в період 
із 20 липня 2022 року (після набрання чинності Законом № 2352-ІХ) до 26 грудня 2022 року. Роботодавець, будучи обізнаним про кримінальне провадження 
№ 12021052150000532 від 07 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 , передбачене частиною третьою статті 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки 
або одержання неправомірної вигоди службовою особою), і періодичне продовження судом строку відсторонення його від посади, при цьому ухвалою слідчого судді від 17 лютого 2022 року такий строк був продовжений до 17 квітня 2022 року включно, не здійснював запити до органу розслідування після 31 грудня 2021 року (останній день відсторонення позивача від посади на підставі наказу роботодавця), як і не здійснював інші заходи для отримання інформації, 
яка дозволяла б звільнити ОСОБА_1 за пунктом 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України. Наявні в матеріалах справи доповідні записки та акти лише свідчать про намагання відповідача отримати таку інформацію у період із жовтня 
по грудень 2021 року, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до суду касаційної інстанції 
У січні 2024 року Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року 
та залишити в силі рішення Дружківського міського суду Донецької області 
від 27 липня 2023 року.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд 
не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 
частини другої статті 389 ЦПК України). Крім цього, вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року, після усунення недоліків, визначених в ухвалі суду від 16 січня 2024 року, відкрито касаційне провадження 
у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури 
про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду 
від 29 листопада 2023 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури мотивована тим, що апеляційний суд помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки законодавство не встановлює обов`язку для роботодавців з`ясовувати причини відсутності працівника на робочому місці, а судова практика 
в цій частині відсутня. 
Роботодавець був обізнаний про відсторонення позивача на підставі ухвали слідчого судді лише до 01 січня 2022 року. На день винесення оскаржуваного наказу жодних процесуальних рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі № 219/9124/21 щодо продовження відсторонення позивача 
не було, а тому відповідач не міг знати про це. Вказані доводи проігноровані судом апеляційної інстанції. 
Позивач не тільки був відсутній на робочому місці, а ще й не виконував свої посадові обов`язки, навіть після закінчення строку дії його відсторонення. Сама 
по собі довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не свідчить 
про причини відсутності позивача на робочому місці, а лише засвідчує факт реєстрації особи за вказаною адресою.
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працював у Бахмутському коледжі транспортної інфраструктури 
на посаді завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування 
та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті».
Наказом в. о. директора коледжу Зінченка М. від 01 липня 2021 року № 25к 
на виконання ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області 
від 12 червня 2021 року в справі № 219/6044/21, у зв`язку з підозрою завідувача відділенням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, його було відсторонено від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури строком на 2 (два) місяці до 10 серпня 2021 року (а. с. 66).
Наказом в. о. директора коледжу Зінченка М. від 29 листопада 2021 року № 50к внесено зміни до наказу від 01 липня 2021 року № 25к та викладено пункт перший у такій редакції: «відсторонити ОСОБА_1 від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 11 червня 2021 року 
до 31 грудня 2021 року включно» (а. с. 65).
До відзиву на позовну заяву Бахмутський коледж транспортної інфраструктури також долучив: доповідну члена комісії з проведення службового розслідування 
у відношенні ОСОБА_1 від 20 жовтня 2021 року, доручення голови комісії 
з проведення службового розслідування від 23 жовтня 2021 року, листи, адресовані ОСОБА_1 , про виклик для надання пояснень від 24, 27, 30 вересня 2021 року, доповідна члена комісії з проведення службового розслідування 
у відношенні ОСОБА_1 від 01 жовтня 2021 року, листи, накази, витяг із табелів обліку робочого часу коледжу, копію заяви ОСОБА_1 про звільнення за згодою сторін від 21 грудня 2022 року (а. с. 54-60, 64-69). 
Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області 
від 17 лютого 2022 року в справі № 219/9124/21 за клопотанням прокурора 
ОСОБА_1 було відсторонено від посади завідувача відділенням автоматики Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури до 17 квітня 2022 року 
(а. с. 8-11). Із цієї ухвали видно, що в Артемівському міськрайонному суді Донецької області перебуває кримінальне провадження № 12021052150000532 
від 07 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 , передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. 10 червня 2021 року о 09 год 05 хв ОСОБА_1 затриманий 
у порядку статті 208 КПК України та у цей самий день відповідно до статті 278 
КПК України йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. Ухвалою слідчого судді цього міськрайонного суду від 12 червня 2021 року ОСОБА_1 було вперше відсторонено від посади завідувача відділенням автоматики Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури до 10 серпня 2021 року. Згодом судом продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади до 20 лютого 2022 року.
Наказом в. о. директора закладу фахової перед вищої освіти від 20 грудня 
2022 року № 45к ОСОБА_1 , завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом 
на залізничному транспорті», звільнено з 26 грудня 2022 року у зв`язку 
з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності 
з 03 січня 2022 року понад одинадцять місяців на підставі пункту 8-3 
частини першої статті 36 КЗпП України (відсутність працівника та інформації 
про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль) (а. с. 6).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема: 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір 
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного 
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд 
при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений 
у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації 
або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору містяться у статті 36 КЗпП України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який 
в подальшому продовжено і триває досі.
15 березня 2022 року прийнято Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» цього Закону главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено пунктом 2 такого змісту: 
«2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України 
«Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Положення Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування 
на період дії воєнного стану.
Із набранням чинності 19 липня 2022 року Закону № 2352-IX, серед іншого, 
частину першу статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3 такого змісту: 8-1) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою 
чи про оголошення її померлою; 8-2) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим; 8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.
Чотири місяці рахуються від дня, коли Закон № 2352-IX набрав чинності, тобто 
з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
При чому цю підставу (пункт 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України) 
для припинення трудового договору не слід ототожнювати зі звільненням 
у зв`язку з прогулом (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України). 
Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника 
на робочому місці понад чотири місяці поспіль; 2) відсутність інформації 
у роботодавця про причини такої відсутності понад чотири місяці підряд 
(при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).
У випадку невиконання одночасно двох вищенаведених умов звільнення відповідно до такої підстави може бути визнано судом незаконним, наприклад, якщо працівник доведе, що протягом чотирьох місяців інформував роботодавця про причини своєї відсутності.
Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування 
не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність 
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 червня 2021 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку статті 208 КПК України за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. Слідчим суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області на підставі відповідних ухвал ОСОБА_1 було неодноразово відсторонено від посади завідувача відділенням автоматики Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури, зокрема до 10 серпня 
2021 року, 06 листопада 2021 року, 31 грудня 2021 року, 20 лютого 2022 року, 
до 17 квітня 2022 року. 
При цьому ухвала слідчого судді від 23 грудня 2021 року, якою продовжено строк відсторонення позивача до 20 лютого 2022 року, була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 грудня 2021 року. Відтак відповідач мав змогу дізнатися про причини відсутності позивача на роботі.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтовано виходив із того, що роботодавець, будучи обізнаним про кримінальне провадження № 12021052150000532 
від 07 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 , передбачене частиною третьою статті 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою), і періодичне продовження судом строку відсторонення його від посади, не здійснював запити до органу розслідування після 31 грудня 2021 року (останній день відсторонення позивача від посади 
на підставі наказу роботодавця), як і не здійснював інші заходи для отримання інформації, яка дозволяла б звільнити ОСОБА_1 за пунктом 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України. 
При цьому правові підстави для застосування пункту 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України як підстави для звільнення позивача раніше 19 липня 2022 року відсутні, адже визначений у вказаній нормі строк повинен відраховуватись з дати набрання ним чинності, що узгоджується із загально-правовими принципами, закладеними нормою частини першої статті 58 Конституції України.
Отже, відповідач не довів законність своїх дій, звільнення ОСОБА_1 відбулося без законних підстав, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку 
про задоволення його позову.
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції 
про незаконність звільнення ОСОБА_1 через його відсутність на роботі 
та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль 
за пунктом 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України.
Верховний Суд звертає увагу якщо виконання роботи передбачає можливість її здійснення віддалено, за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, роботодавцю доцільно прийняти рішення про переведення працівника на дистанційну роботу, якщо ні, - працівнику можуть бути надані відпустки, в тому числі і без збереження заробітної плати. Якщо простій не оголошувався, місцезнаходження працівника невідоме, трудові обов`язки він не виконує, - доцільно обліковувати його відсутність як відсутність з нез`ясованих причин. 
Апеляційним судом під час розгляду справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Із цих підстав суд касаційної інстанції відхиляє твердження заявника про відсутність висновку Верховного Суду.
При цьому порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено. Обставин, які є обов`язковими підставами 
для скасування судового рішення, судом касаційної інстанції не встановлено 
та заявником таких не зазначено.
Судові рішення є правильними по суті й законними, а тому не можуть бути скасованими з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).
Отже доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, зводяться до переоцінки судом доказів, 
що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, 
якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції 
без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, 
на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, а судове рішення залишено без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков 
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець