ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
15 травня 2024 року                                 
м. Київ                                                               
 
справа № 752/3735/22
 
провадження № 61-15388св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа - Адвокатське об`єднання «КУРС-8»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва              від 07 червня 2022 року у складі судді Чередніченко Н. П. та постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у складі колегії суддів:                        Немировської О. В., Желепи О. В., Ящук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Адвокатське об`єднання «КУРС-8» (далі - АО «КУРС-8»), про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та                  АО «КУРС-8» було укладено договір про надання адвокатських послуг № 365/1, додаток № 1 до цього договору. У зв`язку з виконанням умов договору 19 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав до АО «КУРС-8» заяву про розірвання зазначеного договору за власною ініціативою. 
 
Позивач посилалася на те, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 умов договору щодо оплати наданих адвокатських послуг у відповідача перед                                   АО «КУРС-8» виникла заборгованість у розмірі 28 000 грн.
 
АО «КУРС-8» за договором відступлення права вимоги № 1702/1-20 від 17 лютого 2020 року відступило їй право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з оплати наданих послуг, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг                   № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до цього договору, а саме: несплаченого гонорару в сумі 28 000 грн з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом. 
 
Вказувала, що на адресу відповідача нею було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та досудову вимогу про сплату коштів. Однак, відповідач кошти їй не сплатив, отже, заборгованість відповідача перед позивачем складає суму в розмірі 28 000 грн. Крім того, нею було нараховано на вказану суму боргу за період із 19 лютого 2021 року до 18 лютого 2022 року пеню в сумі 817 600 грн,                         а також за період із 01 березня 2019 року до 31 грудня 2021 року витрати від інфляції в сумі 5 154,24 грн. 
 
Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, право вимоги за яким набуте нею, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у сумі 850 754,24 грн, з якої: 28 000 грн - сума основного боргу, 817 600 грн - пеня, 5 154,24 - втрати від інфляції.
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року                                  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того,                що позивач не довела факт укладення між ОСОБА_2 та АО «КУРС-8» договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1, неналежне виконання відповідачем умов договору, подання відповідачем заяви про розірвання договору за власною ініціативою.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, щовідсутні підстави для визнання підставою для розірвання договору порушення ОСОБА_2 умов договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року. 
 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, а саме до участі у справі не залучено ОСОБА_3 , що є підставою для відмови у позові.
При цьому суд посилався на положення пункту 2.1 Розділу 2 «Ціна договору та порядок передачі права вимоги» договору про відступлення права вимоги                           від 17 лютого 2020 року, відповідно до якого відступлено 100% права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_3 . 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва               від 07 червня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У жовтні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно встановлено відсутність обставини невиконання ОСОБА_2 умов договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року.
 
Зазначає, що у договорі про відступлення права вимоги від 17 лютого 2020 року міститься описка щодо найменування боржника, право вимоги до якого відступаються. Проте, додаткова угода про виправлення описки у договорі про відступлення права вимоги суду не надавалася, оскільки правовідносини стосуються лише ціни відступлення 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до договору про надання адвокатських послуг №365/1 від 11 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та АО «Курс-8», АО «Курс-8» взяло на себе зобов`язання надавати необхідні адвокатські послуги з приводу відновлення порушених прав та інтересів, шляхом надання правової допомоги у стягненні (поверненні) грошових коштів в сумі 350 000 грн за договором позики                                     від 01 листопада 2018 року, а також 30 000 доларів США за інвестиційним договором з ТОВ «Енерджі-Ван», а також 3% річних від простроченої суми.
 
У пункті 3.5 договору вказано, що за надання адвокатських послуг замовник зобов`язується виплатити АО у касу чи на розрахунковий рахунок гонорар в розмірі, визначеному цим договором згідно з визначених тарифів або виставлених рахунків, або складених актів виконаних робіт. Гонорар за надання адвокатських послуг складається з двох частин. Перша частина гонорару (попередня оплата) зазначена в додатку № 1 до договору про надання адвокатських послуг та може бути сплачена з відстрочкою платежу відповідно до п. 3.3. цього договору. Друга частина гонорару, яка складає 8 відсотків від повернутої, стягнутої суми коштів, набутої вигоди в грошовій або матеріальній формі незалежно від способу, підстав та причин їх набуття за час дії даного договору згідно предмета договору, зазначено в пункту 1 договору, і має бути оплачена протягом двох днів з моменту такого набуття. Також друга частина гонорару має бути сплачена протягом двох днів з дня настання випадків, передбачених пунктами 7.4 та 7.5 цього договору.
У пункті 7.4. договору міститься умова, згідно з якої цей договір може бути розірваний у разі настання хоча б однієї з умов: невиконання умов щодо оплати наданих послуг, як це передбачено в пунктах 3.3, 5.1-5.5, 6.2, 7.5 цього договору, залучення іншого представника адвоката без письмового погодження з АО, подання клієнтом заяв, скарг, клопотань, запитів, участь у процесуальних діях без письмового погодження з АО, неоплати судового збору, неусунення недоліків по ухвалі суду у вигляді сплати судового збору, та відшкодування інших витрат.               Згідно з пунктом 7.5. сторони дійшли згоди, що АО у випадку вчинення замовником дій, передбачених пунктом 7.4 не може гарантувати правильність дій замовника чи його іншого представника, не може гарантувати, що такі не зашкодять замовникові, тому сторони прийшли до згоди, що в такому випаду даний договір може бути розірваний за ініціативи замовника з дати отримання виконавцем заяви про розірвання договору із настанням правових наслідків, згідно умов договору та додатку № 1 до цього договору та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У додатку № 1 до договору було зазначено умову щодо сплати пені у розмірі восьми відсотків від суми другої частини гонорару за кожен день у разі прострочення сплати другої частини гонорару протягом двох діб після фактичного отримання коштів, майна, іншої вигоди, тощо, а також у випадку настання умов розірвання договору.
 
Відповідно до заяви від імені ОСОБА_2 від 19 лютого 2019 року ОСОБА_4 повідомив про відмову від подальшого надання послуг за договором про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та припинення його за власною ініціативою замовника. Пунктом 7.2 договору адвокатських послуг передбачена можливість припинення договору за ініціативою замовника. Даним листом відкликаються (анулюються) всі повноваження надані замовнику виконавцю за договором про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року.
 
17 лютого 2020 року між АО «КУРС-8» (кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 1702/1-20, відповідно до умов якого кредитор передає, а новий кредитор приймає 100 % права вимоги на умовах, які існують на момент укладення цього договору, за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг              № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, що був укладений між ОСОБА_2 та АО «КУРС-8», а саме: виплати відповідно до умов договору                     № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, а саме: виплати коштів в розмірі 28 000 грн та 2 400 доларів США з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом.
 
ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_2 вимогу від 21 грудня 2021 року про сплату коштів в добровільному порядку у зв`язку із неналежним виконанням умов договору про надання адвокатських послуг № 365/1 від 11 лютого 2019 року та додатку № 1 до договору, право вимоги за яким було набуто ОСОБА_1 .
 
У пункті 2.1 Розділу 2 «Ціна договору та порядок передачі права вимоги» договору про відступлення права вимоги від 17 лютого 2020 року зазначено про відступлення 100% права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_3 (а. с. 155).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає. 
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).
 
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох  відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).
 
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження                № 61-11168св21).
 
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
 
Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, а саме до участі у справі не залучено ОСОБА_3 ,                   що є підставою для відмови у позові. При цьому суд посилався на положення пункту 2.1 Розділу 2 «Ціна договору та порядок передачі права вимоги» договору про відступлення права вимоги від 17 лютого 2020 року, відповідно до якого відступлено 100% права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_3 .
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для відмови у позові у зв`язку із незалученням ОСОБА_3 є передчасними.
 
Верховний Суд, як і Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошували на тому, що надмірний формалізм суперечить вимозі забезпеченню практичного та ефективного права на доступ до суду та справедливого судового рішення.
 
Позивач зазначила, що вказівка в договорі на прізвище ОСОБА_3 є технічною помилкою. У зв`язку із цим апеляційному суду слід було перевірити, чи                                         є ОСОБА_3 учасником спірних правовідносин. Адже вимога суду залучити до участі у справі особу, яка не має жодного відношення до справи, порушує принцип розумності і справедливості правосуддя.
Отже, апеляційним судом спір по суті не вирішено.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець