ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 травня 2024 року
м. Київ
справа № 676/8117/29
провадження № 61-6069св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач – заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Форк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на постанову Хмельницького апеляційного суду від 1 червня 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі – ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Форк», ТОВ «Зарус-Інвест», ТОВ «Агро-Еко-Граунд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.
В обґрунтування позову вказував, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 жовтня 2017 року № 22-20234-СГ затверджено документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку 
площею 2,00 га (кадастровий номер 6822484100:02:003:0258), цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства. 22 жовтня 2017 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.
За договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2017 року № 4025 ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку ТОВ «Форк», яке 26 жовтня 2017 року зареєструвало за собою право власності на неї.
ТОВ «Форк» об`єднало земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258 з іншими земельними ділянками та зареєструвало за собою право власності на об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0527.
14 грудня 2017 року ТОВ «Форк» відчужило ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0527 на підставі укладеного ними договору купівлі-продажу.
У подальшому за заявою ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером 6822484100:02:003:0527 поділена на дві земельні ділянки площею по 25 га кожна з кадастровими номерами 6822484100:02:003:0534 та 6822484100:02:003:0535. 
Право власності на поділені земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_2 
5 січня 2018 року.
13 березня 2018 року ОСОБА_2 передав земельні ділянки з кадастровими номерами 6822484100:02:003:0534 та 6822484100:02:003:0535 до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест».
На момент пред`явлення позову земельні ділянки з кадастровими номерами 6822484100:02:003:0534 та 6822484100:02:003:0535 перебувають в оренді 
у ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на підставі укладеного цим товариством з ТОВ «Зарус-Інвест» договору оренди землі від 20 березня 2018 року.
Прокурор вважав незаконним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 жовтня 2017 року № 22-20234-СГ, оскільки ОСОБА_3 на час видання оспорюваного наказу вже отримав у власність на підставі 
наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 6 січня 2017 року № 22-436-СГ земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером 6821288600:06:006:0002 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, та використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки вказаного цільового призначення. На думку прокурора, ОСОБА_3 не мав права на отримання зазначеної земельної ділянки у власність; в подальшому земельна ділянка ним була відчужена поза волею її власника – держави, тому на підставі статті 388 ЦК України вказана земельна ділянка підлягає витребуванню на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Зарус-Інвест».
З врахуванням заяви про зміну предмета позову просив:
– визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області 
від 13 жовтня 2017 року № 22-20243-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 2,00 га з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області;
– витребувати від ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258 загальною площею 2,00 га, розташовану за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації, переданих відповідно до вказаного наказу ОСОБА_3 .
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 22 жовтня 2021 року позов задоволено.
Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 жовтня 2017 року № 22-20243-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 2,00 га з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
Витребувано від ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258 загальною площею 2,00 га, розташовану за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації, переданій відповідно до вказаного наказу ОСОБА_3 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 повторно реалізував своє право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га, тому наказ від 13 жовтня 2017 року № 22-20243-СГ прийнятий ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з порушенням вимог частини четвертої статті 116 та частини першої статті 121 ЗК України і є недійсним. За таких обставин суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги прокурора про визнання недійсним оспорюваного наказу і витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 1 червня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» задоволено частково. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про витребування від ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки з кадастровим номером 6822484100:02:003:0258 загальною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, 
в координатах, межах та конфігурації, переданій відповідно до наказу 
ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-20234-СГ від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , – скасовано і провадження у справі в частині цих позовних вимог закрито. Повідомлено заступника прокурора Хмельницької області, що спір у вказаній частині віднесений до юрисдикції господарського суду. 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 22 жовтня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнено на користь Хмельницької обласної прокуратури з ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області і ОСОБА_1 по 960,50 грн з кожного у відшкодування судових витрат.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги прокурора в оскаржуваній частині (про витребування земельної ділянки) за суб`єктним складом підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, тому провадження у справі необхідно закрити  на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У липні 2022 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 1 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки і залишити в цій частині в силі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2021 року.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року 
у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), згідно з яким «справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства».
Крім того, заявник вказує про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року 
у справі № 522/3777/17 (провадження № 14-651цс19), про те, що ефективний судовий захист інтересів держави буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи за правилами цивільного судочинства. Такий розгляд відповідає принципу юридичної визначеності, оскільки не допускає роз`єднання позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки з вимогою про визнання недійсним наказу, який став підставою для незаконного вибуття такої ділянки з державної власності, залежно від суб`єктного складу учасників спору, а також вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.
На думку заявника, суд апеляційної інстанції не врахував, що застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), 
від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, 
пункт 98).
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 4 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), від 26 лютого 2020 року 
у справі № 522/3777/17 (провадження № 14-651цс19), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року 
у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року 
у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом 
ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 жовтня 2017 року № 22-20234-СГ затверджено документацію із землеустрою та передано у власність 
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий 
номер 6822484100:02:003:0258), цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства. 22 жовтня 2017 року на підставі зазначеного наказу право ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .
За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2017 року № 4025 ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку ТОВ «Форк».
Суди встановили, що за заявою ТОВ «Форк» на підставі розробленої ТОВ «Інститут землеустрою «Право на землю» технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок від 1 листопада 2017 року спірна земельна ділянка об`єднана з іншими земельними ділянками, внаслідок чого вона увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6822484100:02:003:0527 площею 50 га.
14 грудня 2017 року ТОВ «Форк» на підставі договору купівлі-продажу № 4919, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Зимою Н. Ф., відчужило земельну ділянку з кадастровим 
номером 6822484100:02:003:0527 площею 50 га ОСОБА_2 .
Також суди встановили, що 5 січня 2018 року земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0527 площею 50 га за заявою ОСОБА_2 поділено 
на дві земельні ділянки із кадастровими номерами 6822484100:02:003:0534 
(площею 25 га) та 6822484100:02:003:0535 (площею 25 га).
У подальшому, ОСОБА_2 на підставі акта приймання-передачі майна
від 13 березня 2018 року вніс до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест» земельні ділянки з кадастровими номерами 6822484100:02:003:0534 (площею 25 га) та 6822484100:02:003:0535 (площею 25 га).
Суди встановили, що вказані земельні ділянки на підставі договору оренди землі 
від 20 березня 2018 року перебувають в оренді ТОВ «Агро-Еко-Граунд».
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та додержання норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Положеннями частини другої статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
– справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;
– справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;
Тож розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи – підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.
У справі, яка переглядається, предметом позову є, зокрема, вимоги заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави про витребування нерухомого майна із незаконного володіння юридичних осіб – ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд». Тобто учасниками спору є держава, від імені якої звернувся заступник прокурора, та юридичні особи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що спір у цій справі є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (оренди).
Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
Висновок апеляційного суду узгоджується, зокрема із правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду від 12 червня 2023 року 
у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22).
Доводи касаційної скарги про неврахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року 
у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), відхиляються касаційним судом з огляду на таке.
Приймаючи постанову від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 
(провадження № 12-71гс18), Велика Палата Верховного Суду виходила за того, що ПАТ «Обухівське» звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру про надання земельної ділянки у власність фізичній особі та скасування в поземельній книзі запису про надання земельної ділянки в приватну власність; такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи. Водночас доводи суду апеляційної інстанції, що власник спірної земельної ділянки (фізична особа) не був зазначений позивачем під час подання позову як відповідач, оскільки спірна земельна ділянка не була виділена в натурі на місцевості й знаходиться у володінні та користуванні 
ПАТ «Обухівське», не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків такої фізичної особи.
Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року 
у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, – суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності, насамперед, змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, – також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд повинен визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Отже, висновки, сформульовані у постанові, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, є нерелевантними, оскільки суб`єктний склад сторін у даній справі та у справі, наведеній як підстава для скасування, не є подібними.
Посилання заявника про неврахування судами висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 522/3777/17 (провадження № 14-651цс19), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) щодо способу захисту прав, не впливають на правильність висновку суду апеляційної інстанції про належність спору у відповідній частині до господарської юрисдикції.
Колегія суддів зазначає, що врахуванню до спірних правовідносин підлягає саме висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладений в аналогічних правовідносинах у постанові від 12 червня 2023 року 
в справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22), згідно з яким спір в частині вимог про витребування спірного нерухомого майна від відповідачів – юридичних осіб на користь держави за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом, в частині, що переглядає касаційна інстанція, норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про витребування спірного нерухомого майна від відповідачів – юридичних осіб на користь держави – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду в зазначеній частині не спростовують.
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 1 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд» про витребування земельної ділянки залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко О. М. Ситнік В. В. Сердюк