Справа № 345/6517/23 
Провадження № 22-ц/4808/647/24 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів     Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря    Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного  Івано-Франківської області про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену суддею Миговичем О.М. у м. Калуш Івано-Франківської області 22 грудня 2023 року,    
                                                           в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.  
Заяву мотивовано тим, що, починаючи з 22 серпня 2018 року, проживала разом з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, як дружина та чоловік в помешканні за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному помешканні зареєстрована та фактично проживає її матір – ОСОБА_3 . За час проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, купували предмети домашнього вжитку, тощо. Фактично, в межах однієї квартири вели окремий побут з матір`ю, у якої з ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки.
28 квітня 2023 року наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 №87  ОСОБА_2 призвано на військову службу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув. Про загибель чоловіка вперше дізналася із телефонної розмови від командира військової частини 09 серпня 2023 року.
Для отримання одноразової соціальної допомоги, як дружини загиблого військовослужбовця, виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.
Фактом проживання з ОСОБА_2 вважає низку кримінальних проваджень відносно ОСОБА_2 за вчинення сімейного насильства над її матір`ю.
Зокрема, наявність вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 року у межах судової справи №345/228/22 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ст..126-1 КК України (домашнє насильство). Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні була її матір. Даним вироком суду констатовано факти неодноразових випадків вчинення сімейного насильства над її матір`ю, а також факт спільного проживання ОСОБА_2 та її матері в одному помешканні. 
Звертає увагу на існування ще одного вироку Калуського міськрайонного суду від 01 квітня 2021 року за аналогічним обвинуваченням з аналогічних підстав.
Ще однією причиною звернення до суду із даною заявою є той факт, що не маючи статусу офіційної дружини, вона позбавлена права вимагати продовження провадження з метою реабілітації померлої особи.
Факт проживання однією сім`єю підтверджується також Актом №17 від 07,11.2023 року, складеного головою правління ОСББ «Незалежність К», згідно якого за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; не зареєстрований та постійно проживає ОСОБА_2 .
Просила відкрити провадження в даній справі; встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 22 серпня 2018 року по день смерті останнього (а.с.1-6).
Ухвалою Калуського міськрайонного  суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.8-11).
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21.
З урахуванням висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, суд необґрунтовано визначив заявнику право на звернення з позовом до окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства та незаконно відмовив у відкритті провадження у справі.
У відповідності до ч.2 ст.377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги. 
Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до  суду першої інстанції (а.с.16-34).
Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилися заявник та заінтересована особа, хоча належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення кореспонденції на електронну адресу та рекомендованим листом.
Від особи, що подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що метою звернення заявника із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оскаржувана ухвала мотивована тим, що за своїм змістом ця заява є вимогою про доведення наявності підстав для визнання (підтвердження) за заявницею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язання з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, тому не підлягають вирішенню порядку цивільного судочинства.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Колегія суддів відзначає, що Міністерство оборони України спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, яку має на меті отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.
Згідно п. 5 ч. 2  ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Частиною 1  статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У постанові від 18 січня 2024 року в справі 560/17953/21, предметом якої є заява про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, та вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали (22 грудня 2023 року) врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які були актуальними на той час.
Однак, на час перегляду справи судом апеляційної інстанції Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору (18 січня 2024 року), які враховані судом апеляційної інстанції з огляду на те, що оскаржуване судове рішення не набрало законної сили.
Беручи до уваги зазначене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, то Івано-Франківський апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд
                                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Калуського міськрайонного  Івано-Франківської області про відмову у відкритті провадження у справі від 22 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді:                                                                   І.О. Максюта
                                                                             
                                                                             Л.В. Василишин
                                                                              
                                                                             В.Д. Фединяк

Повний текст постанови  складено  26  квітня  2024 року.