ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/27624/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року
у справі № 160/27624/23
за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 
до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області по відмові у видачі її сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровська (на сьогодні місто Дніпро), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , нового паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ – протиправними;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати її сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровська (на сьогодні місто Дніпро), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , новий паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 160/27624/23 адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Судом зазначено, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації. Суд звернув увагу, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. При цьому, суд зазначив, що самі по собі дії відповідача щодо відмови позивачу у видачі паспорта у формі книжечки зразка 1994 року, відповідали Закону № 5492-VI. При вирішенні спору суд зробив висновок, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України”, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Також, суд врахував, що застосування Закону України № 5492-УІ в частині віку видачі паспорту громадянина України не позбавляє позивача права на вибір форми паспорта громадянина України. Відтак, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 160/27624/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що 14.09.2019 року законний представник ОСОБА_2 подала до Криничанського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області заяву-анкету №13645217 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, у зв`язку з чим ОСОБА_2 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , що містить безконтактний електронний носій. Відтак, законний представник ОСОБА_2 надала згоду на обробку даних засобами ЄДДР при оформленні паспорта для виїзду за кордон, а отже отримання паспорта у вигляді ID-картки не порушує права ОСОБА_2 . Також, скаржник зазначає, що Положення про паспорт громадянина України № НОМЕР_2 не регулює питання видачі паспорта у формі книжечки особам, які не досягли 16-річного віку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по досягненні ним 14-річного віку, через свого представника ОСОБА_1 звернувся до Криничанського сектору Головного управління ДМС України  у Дніпропетровській області та Головного управління ДМС  України в Дніпропетровській області, до кожного окремо, для оформлення паспорту громадянина України за зразком 1994 року відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.
У заявах зазначено, що при подачі документів бажає отримати паспорт громадянина України, який би не містив безконтактного електронного носія, що імплантований у відповідний бланк документа, тобто у вигляді паспортної книжечки, наголошував, що примушування до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в його особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України від 01 червня 2010 року №2297-VI «Про захист персональних даних». Крім того Положення про паспорт № 2503-ХІІ. яким затверджено зразок бланка паспорта громадянина України у формі книжечки, на сьогодні є чинним.
До заяв   додано свідоцтво про народження, ксерокопію свідоцтва про шлюб, ксерокопію паспорта ОСОБА_1 , ксерокопію ОКПП, ксерокопію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ксерокопію витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 .
Листами від 14.06.2023 року за №Г-431/6/1201-23/1201.4.1/11827-23 та від 21.07.2023 року за №1246-186/1246-23 посадовими особами відповідача   надано письмові відмови на письмову заяву ОСОБА_2 про видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки, якою суб`єкт владних повноважень повідомив, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, особам, які досягли віку 16-ти років та щодо яких прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. За відсутності зазначеного рішення суду та недосягнення віку 16-ти років відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року.
При вказаному зверненні до міграційного органу із заявою про отримання паспорту у формі книжечки позивач зазначав, що відмовляється отримувати паспорт нового зразка та не надає згоду на збір та обробку його персональних даних, в тому числі біометричних.
Вважаючи відмову відповідача щодо видачі ОСОБА_2 паспорта у вигляді книжечки протиправною, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом його прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 5 Закону України «Про громадянство України»  документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
 Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
 З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
 Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим  Законом  документів, регулюються  Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Положеннями  статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим  Законом  інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог  Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).  Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
 Згідно з пунктом «а» частини 1  статті 13 Закону №5492-VI  паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим  Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».
 Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»
 Згідно статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
 Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
 Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
 Згідно з пунктами 1-3 Порядку № 302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по досягненні ним 14-річного віку, через свого представника ОСОБА_1 звернувся до Криничанського сектору Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області та Головного управління ДМС  України в Дніпропетровській області, до кожного окремо, для оформлення паспорту громадянина України за зразком 1994 року відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.
У вказаному зверненні до відповідача зазначено, що ОСОБА_2 відмовляється отримувати паспорт нового зразка та просить оформити і видати йому паспорт виключно у формі книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
Колегія суддів враховує, що правова позиція стосовно наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17.
Розглянувши зразкову справу №806/3265/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми  Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року.
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
 З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали  Закону №5492-VI.
Апеляційний суд звертає увагу, що ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 14.09.2019 року ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , подала до Криничанського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області заяву-анкету №13645217 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, у зв`язку з чим ОСОБА_2 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , що містить безконтактний електронний носій.
Отже у справі, що розглядається ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , звертаючись у минулому за оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон вже надавала згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже було сформовано.
Тобто, унікальний номер запису в Реєстрі   присвоєно ОСОБА_2 у 2019 році.
В свою чергу, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт в альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних та раніше не отримувала документ у формі ID картки.
У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що ця справа №160/27624/23 не є типовою відносно зразкової справи № 806/3265/17.
Апеляційний суд зазначає, що використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права ОСОБА_2 та не є втручанням у його приватне і сімейне життя.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 08.06.2023 року у справі № 380/5977/21.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що відмова у видачі ОСОБА_2 нового паспорта громадянина України у формі книжечки є правомірною.
Натомість, суд першої інстанції помилково вказав про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.
Підсумовуючи, суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 160/27624/23 - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 160/27624/23 – скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку  у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко