П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р. Категорія 113070200	м. Одеса	Справа № 400/14601/23	
Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження, 
м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області з вимогами про скасування постанови від 14.09.2023 № 018465, мотивуючи його тим, що її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 51 000,00 грн за  перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу. Позивачка вважає постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу протиправною, оскільки штраф може застосовуватися до суб`єктів господарювання. ОСОБА_1 не є ФОП, а тому штраф відповідачем на неї накладено безпідставно.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у позові відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що адміністративно-господарські штрафи, встановлені Законом України “Про автомобільний транспорт”, можуть застосовуватись виключно до суб`єкта господарювання, яким позивачка не є.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області по автомобільній дорозі М 15 “Одеса-Рені-Бухарест” 12 км+125 м  проведено рейдову перевірку транспортного засобу DAF KRONE ном. знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності   ОСОБА_1 . 
Під час перевірки проведено зважування транспортного засобу та встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні подільного вантажу.
За результатами рейдової перевірки співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області складено Акт перевірки № 356836 від 14.08.2023.
Відповідно до Акту № 0671636 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів  на автомобілі DAF ном. знак НОМЕР_1 14.08.2023 перевозився вантаж – пшениця. Нормативно допустима маса автомобіля складає 42 т, а фактична – 55,48 т.
Згідно з ТТН автомобільним перевізником зазначено ТОВ “Ніктрансгруп” (код ЄДРПОУ 37136229).
05.09.2023 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області направлено ОСОБА_1 запрошення у розгляді справи про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт у Одеській області на 14.09.2023 о 10:00 год.
14.09.2023 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області відносно позивача було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018465 за допущення порушення Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачене абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу  або подільного вантажу транспортним засобом  DAF ном. знак НОМЕР_1 .
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові зазначив, що позивачем ні під час перевірки, ні під час розгляду справи  про порушення законодавства не було надано жодних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб DAF ВЕ7232ЕР, який належить їй на праві власності, було передано у користування іншому перевізнику.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписами ч. 2   ст. 19 Конституції України   визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого   постановою КМУ від 11.02.2015р. № 103   (далі   Постанова №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулює   ЗУ "Про автомобільний транспорт" від 5.04.2001р. №2344-III   (далі -   Закон № 2344-III).
Згідно зі   ст.5 Закону №2344-III   основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до   ст.6 Закону № 2344-III   державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567   (далі - Порядок № 1567).
За приписами п.14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Згідно до ч.ч.1,2   ст.48 Закону № 2344-III   автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень   ст.48 Закону № 2344-III   дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до   ст.49 Закону №2344-ІІІ   встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
При цьому, у   статті 1 Закону № 2344-III   наведені терміни вживаються в такому значенні:
автомобільний перевізник   це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів   перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону № 2344-III)
За приписами ч. 1   ст. 50 Закону № 2344-III   визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Підпунктами 3.1-3.3 пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених   наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363   (далі   Правила № 363) передбачено, що договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі   Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі   Замовники).
Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач)   майбутній Замовник.
Згідно із підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Відповідно до абз.17 ч.1 ст.60 Закону України   «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 року по справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 року по справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена   статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 року по справі № 280/3520/22.
Тобто, положення   статті 60 Закону № 2344-III   не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 року по справі № 620/18215/21).
Враховуючи вище викладене, колегія суддів зауважує, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої   статті 60 Закону № 2344-ІІІ   має нести відповідальність за порушення вимог цього   Закону.
У постанові від 23.08.2023 року по справі № 600/1407/22-а Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті   33,   50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч. 1   ст. 60 Закону № 2344-III.
14.08.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області по автомобільній дорозі М 15 “Одеса-Рені-Бухарест” 12 км+125 м  проведено рейдову перевірку транспортного засобу DAF KRONE ном. знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 
Під час перевірки проведено зважування транспортного засобу та встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні подільного вантажу.
За результатами рейдової перевірки співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області складено Акт перевірки № 356836 від 14.08.2023.
Відповідно до Акту № 0671636 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів  на автомобілі DAF ном. знак НОМЕР_1 14.08.2023 перевозився вантаж – пшениця. Нормативно допустима маса автомобіля складає 42 т, а фактична – 55,48 т.
Згідно з ТТН автомобільним перевізником зазначено ТОВ “Ніктрансгруп” (код ЄДРПОУ 37136229). 
Крім того, в Акті № 356836 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.08.2023 та в Акті № 0671636 зазначено, що транспортний засіб належить позивачці, а перевізником згідно з ТТН є ТОВ “Ніктрансгруп”.
Відповідач будь-яких доказів, які би підтверджували, що автомобільним перевізником у спірних правовідносинах була позивач, а не ТОВ «НИКТРАНСГРУП» суду не надав.
Доказів того, ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій була   зареєстрована фізичною особою-підприємцем та не мала статус суб`єкта підприємницької діяльності до суду надано не було.
Поряд з цим, за умови відсутності у позивача статусу автомобільного перевізника та суб`єкта господарювання до предмету доказування у цій справі не входить наявність чи відсутність події правопорушення, а також дотримання відповідачем установленої процедури розгляду справи.
Таким чином, постанова Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.09.2023 № ПШ 018465 прийнята без додержання вищенаведених норм, а тому є протиправною.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315,  ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року по справі № 400/14601/23, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.09.2023 №     ПШ 018465.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; код ЄДРПОУ: 39816845) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	С.Д. Домусчі    О.І. Шляхтицький