ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 червня 2024 року
м. Київ
справа № 220/976/23
провадження № 51-6942 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18 серпня 2023 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023053620000049, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця й жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18 серпня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.
Також суд у вироку розподілив процесуальні витрати й вирішив долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 05 травня 2023 року, будучи військовослужбовцем,  перебуваючи у відпустці за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, через соціальну мережу «телеграм» замовив у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, який 08 травня 2023 року отримав у посилці в поштовому відділенні в смт Нові Білокоровичі, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб без мети збуту. Далі  ОСОБА_6 переніс канабіс до місця свого проживання та став зберігати його в коробці від wi-fi роутера без мети збуту, для власного вживання.
Того ж дня ОСОБА_6 виїхав до військової частини НОМЕР_1 , а потім 13 липня 2023 року, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 в телефонному режимі попросив знайомого ОСОБА_7 переслати йому зазначену коробку, не повідомивши останнього про її вміст. Після того 18 липня 2023 року ОСОБА_6 отримав посилку з канабісом у поштовому відділенні в АДРЕСА_4 та на автомобілі «Мерседес Бенс Спрінтер» направився до місця дислокації свого підрозділу. Однак близько 15:40 на одному з блок-постів на автомобільній дорозі «Запоріжжя - Донецьк» поблизу АДРЕСА_3 працівники правоохоронних органів зупинили зазначений автомобіль та виявили в особистих речах ОСОБА_6 наркотичний засіб - канабіс загальною масою 17,562 г, який останній незаконно придбав, зберігав і перевозив без мети збуту.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року залишив вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити судові рішення та пом`якшити призначене йому покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Зазначає, що суди, призначаючи йому покарання, повною мірою не врахували позитивних даних про його особу, а також утримання ним трьох дітей і перебування дочки на диспансерному обліку в лікаря-кардіолога. Просить зважити і на те, що він вчинив кримінальне правопорушення під тиском складних життєвих обставин, оскільки на той час проходив військову службу на посаді водія-санітара в зоні бойових дій, надавав медичну допомогу тяжко пораненим побратимам, був відповідальним на ділянці роботи з загиблими і в цій ситуації почувався вкрай важко. Як твердить ОСОБА_6 , після вчинення кримінального проступку він стаціонарно лікувався в психіатричних і наркологічних закладах з діагнозом «посттравматичний стресовий розлад, пов`язаний з бойовими діями», на цей час подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та перебуває в резервній роті військової частини. Наголошує, що він щиро кається у вчиненні протиправних дій та висловлює готовність нести за них кримінальну відповідальність, однак призначене йому покарання вважає явно несправедливим через суворість.
Позиції інших учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу прокурор, яка затвердила обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , просить залишити судові рішення без змін як законні, а скаргу засудженого - без задоволення як необґрунтовану. Крім того, прокурор надіслала Верховному Суду довідку про суму нарахованого й виплаченого ОСОБА_6 доходу для долучення до матеріалів кримінального провадження.
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 вважала, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого та зміни судових рішень, оскільки призначене йому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі не оспорює доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій, тому судові рішення в цій частині суд касаційної інстанції не перевіряє.
Що стосується доводів, наведених у касаційній скарзі засудженого, про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості цього кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, необхідно зазначити таке.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, є, зокрема невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положенням ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке, хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги, що в ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що відображається у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого в контексті ст. 414 КПК України необхідно розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації. Водночас каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». У всякому разі покарання має бути домірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така пропорційність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Так, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком (санкцією цього кримінального правопорушення передбачено покарання, зокрема, у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі).
Згідно з ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень ч. 2 цієї статті, відповідно до якої розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного.
Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу засудженого, який не має судимості в силу ст. 89 КК України, не перебуває на обліку в лікарів нарколога і психіатра, за місцем служби характеризується посередньо, утримує неповнолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а обставин, які б його обтяжували, не встановив.
З огляду на наведене суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів та зазначив, що визначає його розмір зважаючи на майновий стан винного, котрий отримує виплати як військовослужбовець.
Однак, призначаючи засудженому таке покарання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, оскільки залишив поза увагою ряд обставин, що мають значення під час призначення покарання, та не зазначив переконливих мотивів, чому неможливо досягти мети покарання в разі призначення йому цього покарання в меншому розмірі.
Так, судами попередніх інстанцій належним чином не враховано даних про особу ОСОБА_6 , зокрема те, що він був призваний до лав ЗСУ, з січня 2023 року призначений на посаду водія-санітара евакуаційного відділення медичної роти, проходив службу в зоні бойових дій із високим ризиком для власного життя та здоров`я. Водночас засуджений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, висловив щирий жаль з приводу своєї протиправної поведінки та підтвердив це конкретними діями, звернувшись за медичною допомогою з приводу вживання канабіноїдів.
Крім того, досліджуючи майновий стан засудженого, суди першої та апеляційної інстанцій з`ясували, що він отримує виплати як військовослужбовець. Однак суди не зважили на те, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває троє неповнолітніх дітей (дочка 2022 року народження та двоє дітей співмешканки, 2009 та 2012 року народження, які проживають разом з ними), що потребує відповідних грошових витрат для забезпечення умов, необхідних для всебічного їх розвитку.
За таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу за своїм розміром не відповідає вимогам ст. 65 КК України та меті покарання через його суворість.
Тому, з огляду на наведені дані про особу ОСОБА_6 і його майновий стан, а також на конкретні обставини та тяжкість кримінального правопорушення у сукупності із щирим каяттям засудженого у його вчиненні, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що необхідно пом`якшити призначене йому покарання у виді штрафу, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України оскаржувані судові рішення підлягають зміні, а касаційна скарга засудженого - задоволенню.
 Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18 серпня 2023 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_8                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3