ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2152/24 Справа № 211/5047/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                Агєєва О.В.,
суддів:         Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/5047/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Ткаченко С.В., - 
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця», посилаючись на те, що він працював на посаді чергового локомотивного депо, а 01.12.2022 звільнений з посади у зв`язку з виходом на пенсію вперше за ст.38 КЗпП України. Рішенням суду від 08.05.2023, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 05.07.2023, стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30 000 грн. Однак по цей час роботодавець (відповідач) повний розрахунок зі звільненим працівником не провів, компенсацію за час затримки повного розрахунку зі звільненим працівником за період з 06.07.2023 по день звернення також. Тому з врахуванням його середньоденного заробітку у сумі 837,05 грн. та періоду невиплати, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79 519,75 грн. за період з 09.05.2023 по 11.08.2023.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2023 року по 11.08.2023 (включно) в сумі 30 000 грн. та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 073 грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким висновком, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування зазначив, що згідно рішення суду у справі №211/972/23 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 02.12.2022 по 08.05.2023 в розмірі 30 000 грн., рішенням суду у справі №211/5047/23 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 09.05.2023 року по 11.08.2023 в розмірі 30 000 грн. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку стягнутий з 02.12.2022 по 11.08.2023 року, перевищує шестмісячний період стягнення, що суперечить вимогам ст.117 КЗпП України.
Судом не взято до уваги, що виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівників з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги, здійснюється відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди згідно з графіком погашення. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позоані вимоги частково чи в повному обсязі. 

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 75519,75 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що наказом №663/ОС від 14.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади чергового локомотивного депо (основного) Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2022 по день винесення рішення у сумі 30000грн.
Станом на дату звернення позивача до суду судове рішення не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виплачено позивачу суму заборгованості із заробітної плати в день його звільнення, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.
Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України (яка діяла на час звільнення позивача) передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року (набрав чинності 19.07.2022р.) обмежено період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У даному випадку обов`язок відповідача щодо сплати працівнику всіх належних йому сум при звільненні виник після внесення змін у ст.117 КЗпП України (07.11.2022 року), тобто після набрання чинності змінами до вказаної норми закону.

Враховуючи викладене, при вирішенні цього спору по суті, суд повинен застосовувати положення ст.117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року та підлягав застосуванню.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України, відповідач має своїм обов`язком сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не більше ніж за шість місяців не здійснення відповідного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» вже стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2022 по день винесення рішення у сумі 30 000 грн.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2023 по 11.08.2023, в розмірі 79 519,75 грн., тобто за період, який перевищує встановлений ст.117 КЗпП України шестимісячний строк.

Колегія суддів вважає, що стягнутий за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції середній заробіток за час затримки розрахунку, визначений без урахування чинних (на дату звернення позивача) приписів статті 117 КЗпП України, а тому висновки суду щодо задоволення вимог та щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню, на переконання колегії суддів не відповідає вимогам матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі ст.376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: