ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 р. 	Справа № 520/1767/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою   ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/1767/22
за позовом               ОСОБА_1  
до               ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                ІНФОРМАЦІЯ_1                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з  позовом до   ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Військова частина НОМЕР_1 ) , ( далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не застосування з 29.01. 2020  по 01.07. 2020  при обчисленні  йому грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити з 29.01.2020  по 01.07. 2020  перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмір посадового окладу, окладу за військовим званням, інших складових грошового забезпечення) шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року  позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4  щодо незастосування з 20.01.2020 по 01.07.2020  при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити з 20.01.2020 по 01.07.2020 ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, інших складових грошового забезпечення) шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач правом на подання відзиву не скористався. 
Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи,  неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач проходив військову службу  з 03. 11. 2020 по 17.06. 2021. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2021  №271-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
В період з 03.11.2020 по дату виключення зі списків частини (17.06.2021) позивачу проводився розрахунок складових грошового забезпечення саме з таких показників, які визначені п. 4 Постанови № та п. 1 п. 2 Глави другої Інструкції №558, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та додатком 14 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.
На момент виникнення спірних правовідносин з 29.01.2020 по 01.07.2020 п. 4 постанови КМУ №704 визначив, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник , як “розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.”
Пунктом 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від  06.12.2016 №1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” , який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Апелянт вважає помилковою  позицією суду першої інстанції щодо не застосування з 29.01.2020 по 01.07.2020 при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови КМУ “Про  грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, оскільки зміст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови КМУ № 704 не є нормами права та узгоджується з п. 3 розділу II “Прикінцеві  та перехідні положення” Закону №1774-VIII.
Враховуючи те, що Додатки 1;14 до постанови КМУ №704 затверджені 30.08.2017, а п. 4 цієї ж постанови змінено 21.02.2018 на підставі постанови КМУ №103, пріоритетним в цьому випадку є положення п. 4 постанови №704.
Також посилався на практику Верховного Суду  викладену у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, №200/3774/20-а.
Зазначив що грошове забезпечення та грошова допомога при звільненні  позивачу виплачена в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч.  1  ст.  311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах,  перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорювано сторонами.
ОСОБА_1  проходив військову службу, перебуваючи на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з матеріально-технічного забезпечення.
За вказаною посадою у період з 29.01.2020 по 01.07.2020 позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 8880,00 грн., а оклад за військовим званням «полковник» - у розмірі 1480,00 грн..
З 30.04.2020 позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 .
Позивач, вважаючи що відповідачем здійснено невірний розрахунок грошового забезпечення за період з 20.01.2020 по 01.07.2020 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які необхідно було визначити із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на  01.01.2020 за Законом України “Про державний бюджет України на 2020 рік” звернувся до відповідача зі зверненням з даного питання.
Листом від 28.12.2021 № 12/9200/3-395 “Про надання інформації” відповідачем було повідомлено позивача про те, що порушень під час обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням допущено не було, тому підстави для перерахунку їх розмірів за 2020 та 2021 роки відсутні. 
Не погодившись з даною позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи   частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  з 29.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та 50% розміру мінімальної  заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного  року. Враховуючи положення п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-УІІІ, а також те, що з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим  званням, як прожитковий мінімум для працездатних осіб суд прийшов до висновку, що 29.01.2020 у відповідача виник обов`язок обрахування зазначених показників із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі з приводу державних гарантій військовослужбовцям щодо достатнього матеріального, грошового та інших видів забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.
Положеннями ст. 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Однак, Постановою №103 до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови №704 викладено у новій редакції: “4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, яким, зокрема, в пункт 4 постанови № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції п. 4 Постанови №704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови №704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01.02.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція п. 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто з 29.01.2020 відновлена дія п. 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX “Про Державний бюджет України на 2020 рік” передбачено, що станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює - 2102 грн.
Приписами ст. 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IX “Про Державний бюджет України на 2021 рік” встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2270.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки з 01 січня 2020 року  збільшився розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в розумінні чинного п. 4 постанови №704 це призводить до збільшення з 29.01.2020 року розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальними) званням військовослужбовця, осіб рядового та начальницького складу та, як наслідок, інших складових грошового забезпечення, що вираховуються від розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що посадовий оклад ОСОБА_1 , його оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 29.01.2020 до 01.07.2020 мав  визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом на 1 січня календарного року, а не “на 1 січня 2018 року”.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 420/6572/22 від 15.03.2023.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в/ч НОМЕР_1  протиправно   не здійснила ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу, які повинні обчислюватись за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривень на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.
На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Посилання апелянта на правомірність розрахунку складових грошового забезпечення з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого  законом на 01.01.2018,  колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням вище зазначених обставин та положень правових норм.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.242,243,311,315,316,325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року по справі № 520/1767/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк