ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
06 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 285/7922/23
провадження № 61-5538св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Тригуба Андрія Юрійовича на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Борисюка Р. М.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
2.            На обґрунтування заяви зазначала, що вона є матір`ю ОСОБА_4 , яка 05 червня 2009 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 .
3.            Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_6 . 
4.            Зазначала, що її донька ОСОБА_4 разом із онукою ОСОБА_6 виїхали за межі України та отримали тимчасовий захист на території Королівства Іспанія, де вони тимчасово проживають і на даний час. 
5.            Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023  року у справі № 759/1823/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. 
6.            Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року у справі №759/5893/23 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
7.            Вказувала, що ОСОБА_2 на фоні зазначених вище обставин почав поводитися у спілкуванні з нею агресивно, неодноразово висловлював словесні образи, погрози, приниження та залякування. Зокрема зазначала, що протягом усього 2023 року надсилав їй повідомлення зазначеного вище характеру у месенджері Viber, частину з яких незадовго після її прочитання видаляв, а частина з яких залишилася у їхньому діалозі. Частину із видалених повідомлень їй вдалося зафіксувати за допомогою фотознімків екрана. 
8.            Посилалась на те, що вказані повідомлення та дії ОСОБА_2 викликали у неї реальні побоювання за свою безпеку та безпеку її родини, спричинили емоційну невпевненість, завдали шкоди її психічному здоров`ю.
9.            Враховуючи викладене просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та застосувати до нього заходи тимчасового обмеження з покладанням на нього таких обов`язків: заборонити вести листування, телефонні переговори зі ОСОБА_1 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити перебування (відвідування) м. Звягель Житомирської області.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
10.         Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2023 року заяву задоволено частково.
11.         Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:
-          заборонено відповідачу вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з позивачкою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;
-          заборонено ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до ОСОБА_1 та до її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
-          Встановлено строк дії обмежувального припису - шість місяців.
12.         Задовольняючи заяву, місцевий суд виходив із того, що надані ОСОБА_1 докази вказують на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
13.         Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
14.         Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив із того, що з наданих ОСОБА_1 електронних листувань не можливо встановити авторів цього листування.
15.         Таким чином, суд дійшов висновку, що надані ОСОБА_1 докази не вказують на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно заявника у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення будь-якого насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16.         У квітні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Тригуба А. Ю .
17.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - Тригуб А. Ю. , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
19.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, від 28 грудня 2022 року у справі № 553/244/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.         Також, підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права, а саме: не дослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.         Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що електронні докази у вигляді смс-повідомлень та записів телефонних розмов на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства повинні враховуватися судом для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.
22.         Судом не враховано, що повідомлення із погрозами ОСОБА_1 були надіслані у месенджері Viberз профіля абонентського номера НОМЕР_1 і саме цей номер був указаний ОСОБА_2 як засіб зв`язку в апеляційній скарзі.
23.          ОСОБА_1 надала суду першої інстанції паперові копії відповідних доказів, а в судовому засіданні - суду апеляційної інстанції.
24.         Апеляційний суд не дослідив її мобільний телефон в судовому засіданні.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.         Дочка ОСОБА_1 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року. 
26.         04 квітня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 .
27.         Заявниця вказувала, що після зазначених подій ОСОБА_2 почав поводитися у спілкуванні з ОСОБА_1 агресивно, висловлював словесні образи, погрози, приниження та залякування, що підтверджується протоколом огляду абонентського терміналу мобільного (стільникового) зв`язку (мобільного телефона) від 22 листопада 2023 року.
Позиція Верховного Суду
28.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
29.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
30.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
31.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
32.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33.         Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
34.         Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
35.         Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
36.         Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
37.         Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
38.         Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
39.         Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
40.         Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
41.         Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
42.         Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
43.         Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.
44.         Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
45.         Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
46.         Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
47.         Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
48.         Отже Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
49.         Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
50.         Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
51.         Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), 02  листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження 
№ 61-1693св19), 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження 
№ 61-4104св22), 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження 
№ 61-6759св23).
52.         Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на те, що після розірвання шлюбу відповідача з її донькою, ОСОБА_2 почав поводитися у спілкуванні з нею агресивно, неодноразово висловлював словесні образи, погрози, приниження та залякування. Зокрема вказує, що протягом усього 2023 року надсилав їй повідомлення зазначеного вище характеру у месенджері Viber. Посилалась також на те, що вказані повідомлення та дії ОСОБА_2 викликали у неї реальні побоювання за свою безпеку та безпеку її родини, спричинили емоційну невпевненість, завдали шкоди її психічному здоров`ю.
53.         В обґрунтування вказаних у заяві обставин заявником надано протокол огляду абонентського терміналу (стільникового) зв`язку (мобільного телефону) від 22 листопада 2023 року, складений адвокатом Тригуб А. Ю.
54.         Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
55.         Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56.         Відповідно до положень частин першої-третьої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
57.         Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
58.         Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
59.         Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
60.         Згідно із частиною першою статті 7 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
61.         З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України).
62.         Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
63.         Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
64.         Слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.
65.         Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.
66.         Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у їх сукупності, апеляційний суд дійшов правомірного висновку, що надані заявником в обґрунтування заявлених вимог докази, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, тому відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
67.         При цьому апеляційним судом встановлено, що з наданих ОСОБА_1 електронних листувань неможливо встановити авторів цього листування.
68.         Так, ОСОБА_1 на підтвердження обставин, зазначених у заяві про видачу обмежувального припису, надано фотографії телефону, на екрані якого зафіксовано повідомлення від « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 ». Разом із тим, з наведеного не можливо встановити, що повідомлення направлялись саме заінтересованою особою.
69.         Інших доказів, які б вказували на вчинення відповідачем психологічного насильства матеріали справи не містять.
70.         Посилання заявника на те, що повідомлення із погрозами ОСОБА_1 були надіслані у месенджері Viberз профіля абонентського номера НОМЕР_1 і саме цей номер був указаний ОСОБА_2 як засіб зв`язку у апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, оскільки із фотокопій повідомлень, на яких містяться відповідні образи, наявне лише ім`я відправника без номеру телефону.
71.         Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
72.         Доводи касаційної скарги щодо достатності доказів вчинення                 ОСОБА_2 психологічного насильства та наявності у зв`язку із цим підстав для застосування обмежувального припису є необґрунтованими, зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
73.         Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, у яких вказано, щоне є порушенням норм процесуального права нездійснення дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу, відхиляються колегією суддів, оскільки, як вказано вище, з наданих ОСОБА_1 доказів не можливо встановити, що повідомлення направлялись саме заінтересованою особою.
74.         Доводи щодо неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, від 18 лютого 2021 року у справі 442/3516/20, від 17 квітня 2020 року у справі № 905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі № 570/1369/17 тощо,відхиляються колегією суддів, оскільки судове рішення у справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, не суперечить висновкам, наведеним у вказаних постановах.
75.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
76.         Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
77.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Тригуба Андрія Юрійовича залишити без задоволення.
2.            Постанову Житомирського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян