Справа № 466/10634/22                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідової В.В. 
Провадження № 22-ц/811/152/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2024 року  Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Лук`янович А.П. 
з участю: позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Худоби Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2023 року, -

в с т а н о в и в:
В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності.
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2023 року заяву від 09 серпня 2023 року позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності – залишено без розгляду.
Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 .
Вважає, що при ухваленні судового рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим. 
Покликається на те, що суд першої інстанції повинен був оцінити мотиви і підстави згідно яких позивач просила забезпечити позов, при тому відобразити в самій ухвалі оцінку мотивів залишення даної заяви без розгляду. Таких мотивів та підстав суд не встановив, а в своїй ухвалі від 28 грудня 2023 року про залишення заяви про забезпечення позову послався виключно на саму заяву з формальних міркувань. Тобто суд залишив можливість позивачці знову звертатися з аналогічною заявою про забезпечення позову.
Просить ухвалу суду скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Худоби Г.М. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що подати заяву про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову є правом позивача і таке право не може бути обмежене судом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності.
09 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 , а також іншим особам вчиняти дії, щодо виселення її з квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням у даній справі.
28 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову та розгляд заяви у її та представника відсутності.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 761/44056/17 (провадження №14-571цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на межі здійснення цивільних прав, вказавши що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
В силу ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Виходячи з системного аналізу зазначених норм процесуального права, подати заяву про залишення заяви без розгляду є правом позивача і таке право не може бути обмежене судом.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що залишення заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 без розгляду не порушує будь-яких прав відповідача (апелянта).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що питання щодо залишення заяви про забезпечення позову без розгляду судом першої інстанції вирішено з повним з`ясуванням обставин справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення без змін оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.06.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді                                          Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.