УХВАЛА
 
28 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 756/10799/22
провадження № 61-6905ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Придачиєм Юрієм Миколайовичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02  листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024  року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 08.07.2022 за № 244/ОС «З особового складу», поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Вокзальної Компанії» АТ «Українська залізниця», стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати винесення рішення. 
Позовні вимого обґрунтовані тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки позивач надав докази про те, що з 01 липня 2022 року виконує державні обов`язки, подавши заяву до добровольчого формування Якушинецької територіальної громади № 1 Вінницького району Вінницької області та уклавши контракт добровольця.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, звільнення позивача відбулося після закінчення терміну дії строкового контракту, матеріали справи не містять доказів про те, що виконання обов`язків члена добровольчого формування у період з 01 липня 2022 року по 11 липня 2022 року не здійснювалось позивачем у робочий час, що виключало можливість застосування роботодавцем частини першої статті 119 КЗпП України. Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що про укладення позивачем контракту добровольця територіальної оборони відповідачу стало відомо вже після звільнення позивача, а саме 14 липня 2022 року. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначив, що позивачем не доведено його перебування на військовій службі, що мало б підстави для збереження робочого місця на час виконання військового обов`язку та порушення відповідачем трудового законодавства під час його звільнення, тому звільнення позивача відбулось у визначений законом спосіб і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
12 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Придачий Ю. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі №  10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року зазначену справу визнано малозначною.
У касаційній скарзі зазначено, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у  малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, зокрема зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу. 
Разом з тим представник заявника належним чином не обґрунтовує, чому саме зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу. А посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу. 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у  відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене судове рішення прийняте у малозначній справі. Тому у  відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02  листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024  року у  справі № 756/10799/22.  
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима
 
В. І. Крат