ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3043/24 Справа № 236/3185/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Старовецький  В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2023 року, яке ухвалено суддею Старовецьким В.І., поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 08 вересня 2023 року, -
УСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення суми пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним отримана за життя.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 . Батько та мати перебували на обліку в Бахмутсько – Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримували пенсію як внутрішньо переміщені особи, так після їхньої смерті залишилася недоотримана пенсія, яка увійшла до складу спадщини. 
14 січня 2020 року позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка складає 157 404,41 грн. В подальшому вона звернулася до відповідача із заявою про видачу їй недоотриманої пенсії, однак їй було виплачено 126 357,23 грн., тобто зменшено на загальну суму 59 063,33 грн. Вважає таке зменшення суми пенсії неправомірним. У зв`язку із чим просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму недоотриманої пенсії у розмірі 59 063, 33 грн., а також судові витрати.
Позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь недоотриману пенсію за життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 59 063,33 грн., в порядку спадкування за законом.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , недоотриману пенсію у розмірі 31 047,18 гривень, як спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 908,00 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області. Пенсійна справа знята з обліку з 01 травня 2019 року, у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для надання відповіді на лист нотаріуса Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058. 
За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення»; 17 січня 2020 року із заявою №176 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_1 . За результатом розгляду наданих документів проведено нарахування суми недоотриманої пенсії, з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058, в розмірі 45 598,58 грн за період з 16 січня 2017 року по 30 квітня 2019 року, з урахуванням вимог частини першої ст.46 Закону №1058, як виплачена ОСОБА_1 у березні 2020 року через відділення поштового зв`язку №84401.
За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував на обілку в Головному управлінні, як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058. Пенсійна справа знята з обліку з 01 лютого 2018 року, у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для надання відповіді на лист державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. Головним управлінням в серпні 2019 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , в розмірі 104 456,15 грн. за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2018 року. 
За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 17 січня 2020 року із заявою №177 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_1 . За результатами розгляду наданих документів нарахована недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 80 758, 65 грн., за період з 16 січня 2017 року по 31 січня 2018 року, з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058, яка виплачена ОСОБА_1 у березні 2020 року через відділення поштового зв`язку №84401.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивачки ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є батьком позивачки ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала право на спадщину після померлої матері ОСОБА_3 , яка була спадкоємицею померлого чоловіка ОСОБА_2 , у вигляді недоотримано пенсії у розмірі 104 456,15 грн., а також недоотриманої пенсії, що залишилася неотриманою за життя ОСОБА_3 у розмірі 52 948,26 грн. Що загалом складає 157 404,41 грн.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17 серпня 2020 року, вбачається, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і за заявої позивачки ОСОБА_1 щодо виплати недоотриманої пенсії належної за життя її матері було проведено нарахування та виплата суми недоотриманої пенсії в розмірі 126 357,23 грн. з урахуванням вищезазначених вимог Закону № 1058.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачем утримується належне позивачці ОСОБА_1  спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 31 047,18 гривень нарахованої її матері  ОСОБА_3  і не виплачені їй за життя, право власності на яку, в порядку спадкування за законом, перейшло до позивачки   ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що загальна сума недоотриманої спадщини у вигляді пенсійних виплат після смерті ОСОБА_3 складає 157 404,41 грн., з яких суму 126 357,23 грн. позивачці було виплачено відповідачем, що позивачка підтверджує в своїх позовних вимогах.
 Тим самим відповідач порушує право власності позивачки ОСОБА_1 на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно за ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи, 14 січня 2020 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алперіною О.Ю, видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії в розмірі 104 456,15 грн., яка належала згідно довідки, виданої Бахмутсько – Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 20 серпня 2019 року за № 20635/07, чоловікові спадкодавця – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина – ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав. Недоотриманої пенсії за період з 01 серпня 2016 року по 30 квітня 2019 року, в розмірі 52 948,26 грн., яка належала померлій ОСОБА_3 , згідно довідки, виданої Бахмутсько – Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 20 серпня 2019 року за № 20636/07.
Між тим, на звернення позивачки про виплату недоотриманої пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Листом від 17 серпня 2020 року, повідомило, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 було проведено нарахування та виплата суми недоотриманої пенсії в розмірі 126 357,23 грн. з урахуванням вимог Закону № 1058. 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач перешкоджає реалізації права позивачки, як власниці майна в порядку спадкування, на отримання недоотриманої пенсії після померлої матері.
Доводи апеляційної скарги про про те, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, в тому числі і спадкоємцями за законом, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.
ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується, як пенсія, членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачки, як спадкоємиці, на отримання всього належного їй спадкового майна.
Доводи апеляційної скарги про те, що до складу спадкового майна входить лише нарахована сума пенсійних виплат, яка не була одержана спадкодавцем, а право на її отримання та виплату, згідно зі статтею 1219 ЦК України, до складу спадщини не входить, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, у даному випадку, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про стягнення сум, які належать позивачці на праві власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2020 року, яке є чинним.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 14 травня 2024 року.
Головуючий: 
Судді: