ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року 

Справа № 710/1555/23		
Провадження № 22-ц/821/813/24		
категорія: 305010300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новіков О. М.,
секретаря – Мунтян К. С.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури та Головного Управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок незаконного переслідування, у складі судді Побережної Н. П., повний текст складений 15 березня 2024 року,  

в с т а н о в и в :

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.
Позовна заява мотивована тим, що 03.07.2017 йому за матеріалами кримінального провадження № 12016250000000104 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та обрано запобіжний захід – особисте зобов`язання. 29.05.2023 Городищенським районним судом Черкаської області було винесено виправдувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину). Вказаний вирок в апеляційному чи касаційному порядку не оскаржувався.
Під час досудового розслідування кримінального провадження в Шполянському ВП та під час судового розгляду справи в Городищенському районному суді Черкаської області, який тривав 5 років 11 місяців 23 дні (71 місяць 23 дні), позивач вимушений був їздити на проведення слідчих дій до слідчої, а потім за викликами до суду. Крім того, позивач забирав із собою адвоката, який представляв його інтереси і проживав в іншому населеному пункті, ніж він, а потім ще й заправляв власний автомобіль. Попри всі ці затрати позивач, займається обробітком землі, й часті від`їзди по викликах до слідчого чи в суд призводили до несвоєчасного обробітку землі (зокрема і орендованої), що призводило до втрати частини врожаю. Всі ці обставини впливали на позивача, спричиняючи йому моральну шкоду, що полягала в душевних та психічних стражданнях, а у зв`язку вищевказаними подіями, у його дружини ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, що призвело до надання їй 2-ї групи інвалідності 11.04.2023. 
Виходячи з вищевикладеного, просив стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 474619, 35 грн; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В. Ф., при розгляді матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві та в судових засіданнях в розмірі 51000 грн; стягнути з відповідачів на його користь понесені транспортні витрати для прибуття до слідчого та суду разом із захисником в період досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №120162500000000104 в розмірі 15284,90 грн; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В. Ф. при підготовці позову до суду в сумі 4000 грн.
Згідно заяви від 20.12.2023 про зміну позовних вимог позивач остаточно просив стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 481283,33 грн; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В. Ф., при розгляді матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві та в судових засіданнях в розмірі 51000 грн; стягнути з відповідачів на його користь понесені транспортні витрати для прибуття до слідчого та суду разом із захисником в період досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №120162500000000104 в розмірі 15284,90 грн; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В. Ф. при підготовці позову до суду в сумі 3000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року заявлені вимоги задоволені частково.
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 481283,33 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Головного Управління Національної поліції в Черкаській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1606,20 грн. Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури в дохід держави судовий збір у розмірі 1606,20 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 1606,20 грн. 
Стягнуто з Головного Управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4693,33 грн. Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4693,33 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4693,33 грн. 
В задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач перебував під слідством з 03.07.2017 (дата пред`явлення підозри) до 29.06.2023 (дата набрання вироку законної сили), отже період перебування під слідством та судом становить 5 років 11 місяців 25 днів, що становить 71 місяць 25 днів. На думку суду, помилковими є твердження відповідача Черкаської обласної прокуратури про те, що період тривав до 29.05.2023 (дата винесення вироку суду), оскільки виправдувальний вирок суду набрав законної сили саме 29.06.2023, а тому ця дата при визначенні періоду є кінцевою.
Крім того, суд враховував ступінь глибини страждань позивача, його емоційний стан протягом тривалого часу, вплив розгляду кримінального провадження на здатність позивача займатися справами та працювати (позивач є фізичною-особою підприємцем), здійснювати господарську діяльність, відпочивати, тобто так, як це притаманно людині, яка не перебуває під слідством та судом і так, як він жив до подій, пов`язаних із незаконним перебуванням під слідством та судом.
Вирішуючи даний спір, суд вважав, що доводи позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами у справі.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не надав суду належних доказів щодо розміру завданої матеріальної шкоди, тому суд вважав, що у задоволенні позовних вимогах про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та витрат на транспорт слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України 01.04.2024 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року змінити, скасувавши його в частині задоволених вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та постановити нове, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити в повному обсязі, також скасувати його в частині задоволених вимог щодо стягнення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та постановити нове, яким віднести судові витрати у вигляді судового збору на рахунок Держави Україна. В іншій частині рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07.03.2024 залишити без змін. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн розподілу не підлягають, оскільки у матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, крім того Казначейство вважає визначену представником позивача суму правничої допомоги – надмірною. Також зазначає, що за приписами ст. 14 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат. Крім того, Відповідно до п.п. 11 п. 16 Порядку № 845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках. Тобто, згідно наведених норм права компенсація судового збору можлива виключно у разі його сплати на спеціальний рахунок Державного бюджету України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Черкаська обласна прокуратура 11.04.2024 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року змінити, в частині в частині розміру судових витрат на правничу допомогу, зменшивши його та в частині розподілу судових витрат, які віднести за рахунок держави. В іншій частині рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07.03.2024 залишити без змін. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вимогу щодо відшкодування оплати часу адвоката, витраченого на вивчення адвокатом матеріалів кримінального провадження (1000 грн) та надання попередніх консультацій (1000 грн) обласна прокуратура вважає недоведеною і необґрунтованою, в зв`язку з тим, що адвокат Полежака В. Ф. був захисником позивача у кримінальному провадженні № 12013250300000271 в суді першої інстанції, що безумовно вимагало від адвоката вивченн матеріалів цього кримінального провадження. Необхідності, а також доказів повторного ознайомлення з матеріалами кримінального провадження заявником не зазначено. Щодо відшкодування витрат на вивчення адвокатом відзиву та надання відповіді на відзив за трьома відповідачами по 2000,00 грн за кожний, а всього 6000,00 грн, то вважають дані витрати необґрунтованими, оскільки надання відповіді на відзив є правом учасника справи, а не обов`язком, тобто такі витрати не можна вважати необхідними та неминучими. Стягнення окремо визначеної вартості послуги з підготовки відповідей на відзиви за трьома відповідачами фактично покладає на відповідачів обов`язок потрійного відшкодування витрат на таку правничу допомогу. Враховуючи одностайну позицію відповідачів щодо предмету спору, складність справи та витрачений адвокатом час на підготовку однієї відповіді, вартість цієї послуги слід зменшити з 6000 до 2000 гривень що, на переконання Черкаської обласної прокуратури, відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також критерію реальності витрат адвоката.
Скаржник зазначив, що зважаючи на закріплені чинним законодавством гарантії відшкодування завданої позивачу шкоди за рахунок держави (тобто, суб`єктом відшкодування шкоди є держава), понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне Управління Національної поліції в Черкаській області 11.04.2024 подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07.03.2024 в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами вона підтверджується. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що позивачем не надано жодних доказів наявності у позивача «душевних та психічних страждань, моральних втрат, погіршення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зав`язків тощо», а також не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача. Факт постановлення судом виправдувального вироку стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Також скаржник заперечує щодо задоволення витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.
Позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Зауважує, що до ГУНП в Черкаській області ні в паперовому ні в електронному вигляді до підсистеми «Електронний суд» квитанція до прибуткового касового ордера № 57 від 08.02.2024 про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 12000 грн та розрахунок від 08.02.2024 на загальну суму 16000,00 грн не направлялися, що позбавило можливості ГУНП в Черкаській області належним чином ознайомитися з даними доказами та в результаті заперечити проти них.
ГУНП в Черкаській області критично ставиться до таких послуг адвоката як ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_3 представляв інтереси позивача у кримінальному провадженні та обізнаний в даній справі, а тому не потребувало докладанню додаткових зусиль на повторне ознайомлення з матеріалами кримінальної справи.

Відзив на апеляційні скарги не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

Адвокатом Полежакою В. Ф. в інтересах ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 12013250300000271 були подані ряд клопотань під час досудового слідства 18.07.2017 та 20.07.2017 про допит свідків, 24.07.2017 про призначення експертизи (Т.1 а.с. 6-8), які слідчим були задоволені частково згідно постанов від 27.07.2017 та 18.07.2017 (Т.1 а.с. 9-12).
Захисник ОСОБА_3 також звертався 01.08.2017 із скаргою до слідчого судді на дії слідчого в кримінальному провадженні № 12013250300000271 (Т.1 а.с. 13-14), яка була розглянута слідчим суддею (Т.1 а.с. 15-17).
Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12013250300000271 від 23.04.2013 ОСОБА_1 обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (Т.1 а.с. 18-21).
У відповідності до подання Шполянського районного суду Черкаської області кримінальне провадження № 1-кп/710/66/2017 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ч. 2 ст. 34 КПК України було направлене до Черкаського апеляційного суду для вирішення питання про направлення на розгляд до іншого суду (Т.1 а.с. 22).
Відповідно до вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 29.05.2023 у кримінальному провадженні № 710/885/17 ОСОБА_1 визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину). Заходи забезпечування кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , до вступу вироку у законну силу, не застосовувалися (Т.1 а.с. 23-29).
Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_4 має 2 групу інвалідності з підстав загального захворювання, виданого 08.06.2023 (Т.1 а.с. 30-32), яка є дружиною позивача, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.08.1996 (Т.1 а.с. 33).
Позивачу належить на праві власності з 05.01.2017 автомобіль CHEVROLET Cruze, 2015 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (Т.1 а.с. 34).
За змістом інформації наданої в довільній формі з назвою «30 років Незалежності: як змінювалася вартість бензину» вказані вартісні показники цін на бензин з 1996 року по 2021 рік, без зазначення відповідних джерел їх походження (Т.1 а.с. 35).
Відповідно до інформації наданої в довільній формі з назвою «Середні ціни на бензин А-95 з січня 2021 по вересень 2023» вказані вартісні показники цін на бензин, без зазначення відповідних джерел їх походження (Т.1 а.с. 36).
За даними інформації зробленої з визначенням маршруту руху з пункту с. Соболівка до м. Ватутіне по населених пунктах із зазначенням часу, останній складає 52 хв. та відстані яка складає 45 км., на якому нанесено напис «Витяг з сайту здійснив ОСОБА_1 » (Т.1 а.с. 37).
Згідно інформації наданої в довільній формі іменованої «Таблиця відстаней від м. Шпола» вказано відстань до населених пунктів, відстань до м. Городища становить 37 км. (Т.1 а.с. 38).
У відповідності з інформацією, наданою в довільній формі, «розход топлива CHEVROLET Cruze рестайлінг 2015, седан, 1 поколение, j300» витрати палива з розрахунку на л/100 км. 1.8 л., 138 л.с., бензин, МКПП, передній привід - 7,8.; 1.4 л., 138 л.с., бензин, АКПП, передній привід 7,8; 1.4 л., 138 л.с., бензин, АКПП, передній привід 8,4. (Т.1 а.с. 39).
За змістом розрахунку від 29.10.2023 транспортних витрат на явку до слідчого та суду, надану ОСОБА_1 , загальний розмір витрат на придбання пального для прибуття до слідчого та суду у кримінальному провадженні в період з 03.07.2017 по 29.05.2023 становить 15284,9 грн (Т.1 а.с.40).
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.12.2003, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №631945 (Т.1 а.с. 41-42).
За даними розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката в кримінальному провадженні № 120162500000000104, зроблену ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , підзахисний ОСОБА_1 поніс витрати на оплату послуг адвоката в загальній сумі 51000,00 грн (Т.1 а.с. 43).
Відповідно до договору про надання юридичних послуг захисника в кримінальному процесі від 03.07.2017 договір укладено між ОСОБА_1 та захисником (адвокатом) Полежакою В. Ф. у кримінальному провадженні №12013250300000271 (Т.1 а.с. 44).
Додатковою угодою про внесення змін в договір про надання правової допомоги від 03.07.2017 укладеної 23.08.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передбачено що захисник в кримінальному процесі продовжує здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 12013250300000271 (Т.1 а.с. 45).
Згідно довідки надано розрахунок надання послуг сплачених ОСОБА_1 захиснику у цивільній справі в розмір 4000,00 грн (Т.1 а.с. 46).
Відповідно до договору (витяг) про надання юридичної (правової) допомоги від 24.10.2023 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останній зобов`язується представляти інтереси ОСОБА_1 до поставлення остаточного рішення по цивільній справі про стягнення моральної та майнової шкоди (Т.1 а.с. 47).
ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 4000 грн (чотири тисячі гривень), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 47 від 07.11.2023 (Т.1 а.с. 48).
За змістом квитанції до прибуткового касового ордера № 46 від 31.10.2023 ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 51000 грн (п`ятдесят одна тисяча гривень) (Т.1 а.с. 49).
Відповідно до довідки наданої по кримінальному провадженню № 12013250300000271 від 23.04.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вказане провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2013. 03.07.2017 по даному факту ОСОБА_1 повідомлено про підозру. Підозрюваному ОСОБА_1 під час проведення досудового слідства запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся. Матеріальної шкоди правопорушенням не завдано. 22.08.2017 вказане кримінальне провадження направлено до Шполянського районного суду Черкаської області з обвинувальним актом (Т.1 а.с. 124-125).
Згідно ордера серії СА №1068931 від 07.11.2023 ОСОБА_3 надає правничу (правову) допомогу ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 139).
За змістом квитанції до прибуткового касового ордера № 57 від 08.02.2024 ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 12000 грн (дванадцять тисяч гривень) (Т.2 а.с. 1).
У відповідності до розрахунку витрат на оплату послуг адвоката від 08.02.2024 витрати на оплату послуг адвоката становлять 16000,00 грн, що підтверджується розрахунком від 08.02.2024, зокрема: підготовка позову 4000,00 грн (попередні консультації 1000,00 грн, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 1000,00 грн, підготовка тексту позову 2000,00 грн), вивчення відзиву та відповіді на відзив по 2000,00 грн за трьома відповідачами всього 6000,00 грн, участь в судових засіданнях 6000,00 грн. Докази направлення розрахунку відповідачам відсутні (Т.2 а.с.2).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтею 15 ЦК України передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду оскажується відповідачами у справі в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат. Позивачем судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції в частині судових витрат не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок незаконного переслідування. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Таким чином, цивільним законодавство України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст 1176 ЦК України).
Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема постановлення виправдувального вироку суду.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Визначаючи строк перебування позивача ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанцій правильно вважав, що його початком є 03.07.2017 (дата пред`явлення підозри) до 29.06.2023 (дата набрання вироку законної сили), отже період перебування під слідством та судом становить 5 років 11 місяців 25 днів, що становить 71 місяць 25 днів. 
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Згідно з ч. ч. 1 – 4 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що «положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Встановлений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінювання моральної шкоди по суті є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 700,00 грн. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі, не меншому від мінімально передбаченого у ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та правильно визначив його у розмірі 481283,33 грн.
Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням його під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, з огляду на конкретні обставини цієї справи, засади розумності та справедливості.
Таким чином апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про необхідність відшкодування позивачу за рахунок державного бюджету завданої здійсненням щодо нього кримінального провадження, в якому його було вироком суду виправдано, моральної шкоди.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу у даній цивільній справі, прийшов до висновку про необхідність їх відшкодування в частині задоволених позовних вимог, та стягнення із відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн, однак пропорційно до розміру задоволених вимог, зокрема позовні вимоги до відповідачів були задоволені частково на 88 %, відтак з 16000,00 грн з відповідачів належить стягнути 14080,00 грн по 4693,33 з кожного.
Разом з цим, вирішуючи питання про відшкодування даних витрат, суд не взяв до уваги наступне.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1 – 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов’язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов’язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов’язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У відповідності до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Колегія суддів вважає, що попри наявність розрахунку витрат на оплату послуг адвоката та квитанцій на їх оплату, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що поданий 08.02.2024 представником ОСОБА_1 – адвокатом Полежакою В. Ф. розрахунок витрат на оплату послуг адвоката та долучений до нього доказ на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу (Т.2 а.с. 1, 2), були надіслані відповідачам у справі.
Таким чином, зважаючи на відсутність підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи, рішення суду першої інстанції в даній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат на правничу допомогу понесених у суді першої інстанції.

Щодо відшкодування судових витрат на оплату судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК).
Як вбачається з матеріалів справи позивач, звертаючись до суду з позовом, послався на те, що його звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон № 3674-VI). 
Суд першої інстанції, за наслідками розгляду позову, дійшов висновку, що зважаючи на те, що суд задовольнив позовні вимоги на суму 481283,33 грн, що становить 88 % від загальної суми позову 547568,23 (481283,33+51000,00+15284,90), розмір судового збору який мав бути сплачений при подачі позову становить 1% від суми позову, тобто 5475,68 грн, відтак розподілу підлягала сума судового збору в розмірі 4818,60 грн (88% від загальної суми) по 1606,20 грн з кожного відповідача на користь держави.
Проте, суд першої інстанції не врахував, що за приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Відтак, апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури та Головного Управління Національної поліції в Черкаській області підлягають до частково задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року підлягає скасуванню в частині стягнення судових витрат.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов’язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов’язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури та Головного Управління Національної поліції в Черкаській області – задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року в частині вирішення питання судових витрат – скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
В іншій оскаржуваній частині рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 07 березня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року. 

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков