УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 404/9855/21
провадження № 61-6354ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Покладової Т. В., стягувач - Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Одеса) Покладової Т. В., стягувач - Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради (далі - КП «Теплоенергетик»).
 
Скарга обґрунтована тим, що 29 червня 2022 року Кіровський районний суд 
м. Кіровограда ухвалив рішення, яким стягнув з неї на користь КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради заборгованість за послуги 
з централізованого теплопостачання у розмірі 17 753,12 грн та судові витрати 
в сумі 1 098,16 грн. На підставі вказаного рішення суду 08 лютого 
2023 року видано виконавчий лист, а 17 березня 2023 року відкрито виконавче провадження.
 
Вказувала, що 25 травня 2023 року їй стало відомо про те, що з пенсійних нарахувань в АТ КБ «ПриватБанк» з неї було стягнуто 769,75 грн відповідно 
до виконавчого провадження. Лише після звернення до виконавчої служби, вона дізналась про те, що 17 березня 2023 року було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості.
 
ОСОБА_1 вважала, що постанова про відкриття виконавчого провадження 
від 17 березня 2023 року підлягає скасуванню, оскільки вона не була повідомлена про існування постанови про відкриття виконавчого провадження, а також 
у порушення норм Закону України від 11 квітня 2023 року № 3048-ІХ, який набрав чинність 06 травня 2023 року «Про внесення змін до деяких Законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час воєнного стану» безпідставно почалося примусове стягнення грошових коштів із пенсії, що є єдиним джерелом її доходів.
 
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17 березня 2023 року та повернути їй незаконно зняті з пенсійного рахунку кошти в розмірі 769,75 грн.
 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Зобов`язано державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути ОСОБА_1 грошові кошти 
у розмірі 69,00 грн.
 
У задоволенні вимог про визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження та її скасування відмовлено.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що скарга є безпідставною, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження питання 
про звернення стягнення на пенсію боржниці не вирішувалося, а кошти в сумі 
769,75 грн з рахунку пенсійних виплат ОСОБА_1 були стягнуті помилково. Проте враховуючи, що кошти у розмірі 700,75 грн скаржниці повернуті, то вимога щодо їх повернення не підлягає задоволенню.
 
24 квітня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду 
м. Кіровограда від 14 вересня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці строк на усунення недоліків, а саме запропоновано надати суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій правильно зазначити судові рішення судів попередніх інстанцій, які нею оскаржуються в касаційному порядку.
 
30 травня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
 
Таким чином, недоліки касаційної скарги заявницею усунуті.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у наведених постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.
 
Зазначеного висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
29 червня 2022 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист у справі № 404/9855/21, за яким стягнуто з ОСОБА_1 
на користь КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради 16 577,41 грн боргу 
за послуги теплопостачання, 570,66 грн - 3 % річних, 605,05 грн - індекс інфляції, 
а також сплачений судовий збір у розмірі 1 098,16 грн.
 
16 лютого 2023 року КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради подано заяву про примусове виконання рішення на ім`я заступника начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
Проценко Л. М.
 
Державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Одеса) Покладовою Т. В. 17 березня 2023 року ухвалено постанову 
про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам рекомендованим листом за вихідним номером 19599, 19600 від 17 березня 
2023 року.
 
01 травня 2023 року до виконавчої служби повернувся від боржника конверт 
із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
 
21 квітня 2023 року державним виконавцем на актуальний рахунок відкритий 
в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я боржника виставлено платіжну інструкцію, за якою на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 769,75 грн.
 
23 травня 2023 року державний виконавець, згідно з платіжною інструкцією 
від 23 травня 2023 року № 8236 перерахував боржнику 700,75 грн, як помилково стягнутих коштів, а 69,00 грн перерахував як витрати виконавчого провадження.
 
Правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим 
до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених 
у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень 
і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.
 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Згідно з частиною першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом 
і цим Законом.
 
Згідно з пунктами 1, 6, 8 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження 
має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
 
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, 
що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги 
суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця 
і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову 
в задоволенні скарги.
 
Висновки Верховного Суду
 
Встановивши, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася боржниці, проте повернулася до виконавчої служби із відміткою 
«за закінченням терміну зберігання», що не є підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною та її скасування, а може бути підставою для подання відповідної скарги на дії державного виконавця.
 
Крім того, списані з рахунку пенсійних виплат ОСОБА_1 кошти, які були стягнуті помилково, повернуті скаржниці, тому вимога щодо їх повернення також не підлягає задоволенню.
 
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності достатніх підстав для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною та її скасування.
 
Також вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для повернення ОСОБА_1 коштів у сумі 769,75 грн, оскільки кошти 
у розмірі 700,75 грн повернуті боржниці, як помилково стягнуті, а 69,00 грн - перераховано, як витрати виконавчого провадження.
 
У касаційній скарзі зазначено, що суди не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14, від 24 грудня 2020 року 
у справі № 639/2561/18.
 
Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14 сформулював висновки про те, що «боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Водночас, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є підставою, з якою закон пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця».
 
Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18 зазначив, що «сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання».
 
Разом з тим, правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 
від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18, сформульовані за інших фактичних обставин (повернення виконавчих документів без прийняття 
до виконання), тому не є застосовними у справі, що переглядається.
 
З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги про неврахування судами 
під час ухвалення оскаржуваних судових рішень правових висновків, викладених 
у зазначеній постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), є необґрунтованими.
 
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування та тлумачення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи 
в касаційному порядку.
 
Отже, оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими, постановленими 
із правильним застосуванням норм процесуального права, підстави для 
їх скасування відсутні, що підтверджує висновок суду про необґрунтованість касаційної скарги, тож відсутні підстави для відкриття касаційного провадження 
у цій справі.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:        
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда 
від 14 вересня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 
від 13 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Покладової Т. В., стягувач - Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська