ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8362/23                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 квітня 2024 року                                                                         м. Київ
          
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
          суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
  
У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 21.08.2023 включно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 21.08.2023 включно відповідно до вимог  Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на день звільнення з військової служби, йому не виплачено у повному обсязі належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок з ним з індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду в справі № 580/1703/23 проведений лише 22.08.2023. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 17.04.2024.
28.02.2024, під № 7771 до суду від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 27.06.2016 до 30.04.2021 проходив військову службу у Службі безпеки України.
Наказом від 30.04.2021 № 580-ОС/дск, позивача 30.04.2021 звільнено з військової служби у зв`язку із скороченням штатів.
У період проходження військової служби, позивачу не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення, у зв`язку з цим, позивач 06.12.2022 звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення.
У відповідь на заяву відповідачем зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення позивачу не передбачена, тому позивач 06.03.2023 звернувся до суду з позовом.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі                        № 580/1703/23 апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року скасовано та прийнято нове рішення, яким, зокрема, зобов`язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2021 року включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
22.08.2023 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 580/1703/23, відповідачем було виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2016 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 68317,20 грн із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.
Вважаючи необґрунтованою затримку у виплаті вказаних вище коштів, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач був звільнений з військової служби 30.04.2021, і безпосередньо після звільнення у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум, а до суду він звернувся 06.03.2023, а отже, у спір про належні позивачеві суми при звільненні виник через більш ніж 22 місяці після звільнення, у зв`язку з чим, у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій  статті 117 КЗпП України  умов для стягнення середнього заробітку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні на підставі положень  статті 117 КЗпП України.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, судом першої інстанції не було враховано, що у разі невиплати з вини роботодавця сум належних працівнику при звільненні, роботодавець має виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки такого розрахунку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до  норм статті 116 КЗпП України,  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до  приписів статті 117 КЗпП України  (у редакції, викладеній відповідно до  Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон №    2352-ІХ), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені  статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Колегія суддів зазначає про те, що стягнення середнього заробітку на підставі  статті 117 КЗпП України,  в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням)  виплати індексації грошового забезпечення, право на яке встановлено рішенням суду в справі № 580/1703/23, яким зокрема, зобов`язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2021 року включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку                   № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не є спірним те, що 22.08.2023 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 580/1703/23, відповідачем було виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2016 до 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 68317,20 грн із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.
Зазначені складові грошового забезпечення відповідач виплатив позивачу на виконання судового рішення 22.08.2023, після чого останній 11.09.2023 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі  статті 117 КЗпП України.
                    Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій  статті 117 КЗпП України). Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
                    За таких обставин, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до вимог  статті 117 КЗпП України. 
При цьому, важливим є те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивачем заявлено до стягнення не більше ніж через місяць після виплати самої суми індексації, яка йому була належна при звільненні.
                    Водночас, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року,    справа №761/9584/15-ц та від                              26 лютого 2020 року, справа №821/1083/17, згідно якої суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України.
                    Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
                    Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
                    Визначаючи розмір відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  статті 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.
З 19.07.2022 набрав чинності  Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму  ст.117 КЗпП України, а саме, встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
                    З урахуванням того, що проведення остаточного розрахунку з позивачем відбулося 22.08.2023, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма  ст.117 КЗпП України  в редакції  Закону № 2352-IX.
Оскільки сама сума, з приводу затримки якої і власне виник даний спір складає 68317,20 грн, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а також наявністю судового спору, на переконання колегії суддів, справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за спірний період становить 20000 грн, при цьому, визначення критеріїв та розрахунку суми компенсації, є дискрецією суду, адже чітких вимог законодавство не регламентує.
                    Зазначений розмір відповідає принципу справедливості та співмірності та є належним та ефективним способом захисту порушених прав.
Тож, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Зі змісту ч. ч. 1-4    ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1    ст. 315 КАС України,    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2    ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
                    З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог помилковим, відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 р. - скасувати. 

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати  протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку у день звільнення з військової служби.

Стягнути зі Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20000 грн (двадцять тисяч гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп).

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко 
Судді                                                                                                        В.В. Кузьменко
                                                                                                             Я.М. Василенко