Справа № 166/117/24 	Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І. 	
Провадження № 22-ц/802/495/24  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 07 березня 2024 року,
                                          В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Панасюка І. І. звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 січня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 58, яким звернув стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства (далі – ПАТ) «Банк Форвард», правонаступником якого є Акціонерне товариство (далі – АТ) «Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором № 200257297 від 10 березня 2020 року у розмірі 56 699 грн 14 коп., з яких: 47 147 грн 97 коп. – заборгованість за сумою кредиту; 9 411 грн 17 коп. – заборгованість за процентами; 140 грн - плата за пропуск мінімальних платежів. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса становить 1 100 грн. Загальна сума стягнення 57 799 грн 14 коп.
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т. Л. відкрито виконавче провадження № 64634861 із примусового виконання виконавчого напису № 58, виданого 29 січня 2021 року, та постановою від 19 березня 2021 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 .
Позивач зазначала, що вказаний виконавчий напис вчинений безпідставно, з істотним порушенням вимог закону та порядку його вчинення, оскільки вона будь-яких угод (кредитних договорів) з відповідачем АТ «Банк Форвард» не укладала, а відтак у неї не могли виникнути жодні боргові зобов`язання перед банком. Крім того, нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки виконавчий напис за реєстровим № 58 від 29 січня 2021 року було вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29 січня 2021 року № 58, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200257297 від 10 березня 2020 року у розмірі 57 799 грн 14 коп., а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 07 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не врахував тієї обставини, що оспорюваний виконавчий напис від 29 січня 2021 року № 58 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, нотаріусом не враховано, що стягувана сума не є безспірною. Суд також не звернув уваги на те, що кредитний договір за яким відбулося стягнення заборгованості, нотаріально не посвідчений, а тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її позову.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Представник відповідача АТ «Банк Форвард» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2020 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем АТ «Банк Форвард» укладений кредитний договір № 200257297, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 58 960 грн строком на 48 місяців (а.с.49 зворот-52).
29 січня 2021 року за заявою АТ «Банк Форвард» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 58, яким звернув стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором № 200257297 від 10 березня 2020 року у розмірі 56 699 грн 14 коп., з яких: 47 147 грн 97 коп. – заборгованість за сумою кредиту; 9 411 грн 17 коп. – заборгованість за процентами; 140 грн - плата за пропуск мінімальних платежів. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса становить 1 100 грн. Загальна сума стягнення 57 799 грн 14 коп. (а.с.13).
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т. Л. відкрито виконавче провадження № 64634861 із примусового виконання виконавчого напису № 58, виданого 29 січня 2021 року, та постановою від 19 березня 2021 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.14).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів, що нею в судовому порядку оспорювався кредитний договір № 200257297 від 10 березня 2020 року з тих підстав, що він нею не укладався. Крім того, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Буждиганчук Є. Ю. при вчиненні виконавчого напису від 29 січня 2021 року № 58 керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172, а тому вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з пп. 2.1. п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Підпунктами 3.2., 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.
Отже, вчиняючи 29 січня 2021 року виконавчий напис № 58 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. 
Наведене свідчить, що редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, з огляду на нечинність постанови № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», не передбачала можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №58 від 29 січня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , тому з відповідача АТ «Банк Форвард» на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп., а всього 3 028 грн судового збору. Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605 грн 60 коп. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки в задоволенні такої заяви судом відмовлено, відповідно заходи забезпечення позову у цій справі не вживалися.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 заявив про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, яка ним була надана ОСОБА_2 . 
На підтвердження обсягу наданої правничої допомоги та понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 надав відповідні докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 23 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Панасюком І. І.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане ОСОБА_1 02 листопада 2018 року; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Панасюком І. І. згідно з укладеним договором про надання правової допомоги від 23 червня 2023 року; копію прибуткового касового ордера № б/н від 20 лютого 2024 року, згідно якого адвокат Панасюк І. І. прийняв від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5 250 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 23 червня 2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 20 лютого 2024 року про сплату ОСОБА_2 5 250 грн витрат на професійну правничу допомогу адвокату Панасюку І. І. на підставі договору про надання правової допомоги від 23 червня 2023 року; акт прийому-передачі наданої правової допомоги у справі №166/117/24 від 20 лютого 2024 року. Згідно із вказаним актом адвокатом Панасюком І. І. надано позивачу ОСОБА_2 такий обсяг правової допомоги: переговори з клієнтом для надання консультацій, укладення договору про надання правової допомоги вартістю 500 грн; опрацювання документів представлених клієнтом вартістю 250 грн; підготовка та надсилання адвокатських запитів №№ 51, 52, 05, кожен вартістю 500 грн; підготовка та подання заяви про забезпечення позову вартістю 1 000 грн; підготовка та подання позовної заяви з додатками вартістю 2 000 грн. Загальна вартість наданої адвокатом позивачу професійної правничої допомоги становить 5 250 грн 
Враховуючи наведене, а також те, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 4 250 грн відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, тому з врахуванням відсутності заперечень відповідача підлягають стягненню з останнього на користь ОСОБА_2 . Разом з тим не підлягають стягненню понесені позивачем витрати за підготовку та подання адвокатом заяви про забезпечення позову у розмірі 1 000 грн, оскільки як зазначалося вище, у задоволенні вказаної заяви судом відмовлено, відповідно заходи забезпечення позову у цій справі не вживалися. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                      У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 07 березня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29 січня 2021 року № 58, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200257297 від 10 березня 2020 року у розмірі 57 799 (п`ятдесят сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: