ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року	Львів	Справа № 558/127/24 пров. № А/857/8977/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                         Довга О.І.,
суддя                                                            Бруновська Н.В.,
суддя                                                            Запотічний І.І.

секретар судового засідання                              Василюк В.Б. 

за участю:
позивача : ОСОБА_1 
від відповідача: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2024 року у справі № 558/127/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції міста Києва та поліцейської Департаменту патрульної поліції міста Києва Коротун Ксенії Валеріївни про скасування постанови, (головуючий суддя Мельник Д.В., селище Демидівка, Рівненської області, проголошено о 14:17:52, повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року), -
                                                          В С Т А Н О В И В:
04.03.2024 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції міста Києва та поліцейської Департаменту патрульної поліції міста Києва Коротун Ксенії Валеріївни, в якому просила скасувати постанову серії 3АВ №02839400 від 19.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала про те, що спірною постановою, на підставі ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.12.9 «б» Правил дорожнього руху (далі –ПДР), а саме – особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 38 км/год. Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі. Позивач зазначала, що транспортним засобом не керувала, а відтак її протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності. Також стверджувала, що прилад КАСКАД не є належним технічним засобом для фіксації правопорушення.
Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2024 року позов задоволено:
-          визнано протиправною та скасовано постанову серії ЗАВ №02839400 від 19.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1.ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.
Скаржник зазначає, що згідно ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі подається протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За правилами ст. 279-1 КУпАП якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.  Департаменту патрульної поліції наголошує на тому, що ОСОБА_1 не подала до суду першої інстанції заяви про поновлення строку на звернення до суду, разом з тим остання відмовилася отримувати конверт поштового відправлення, а відповідно спірну постанову слід вважати врученою. 
Крім того, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він надав суду фото- та відеодокази, які безсумнівно дають можливість встановити номерний знак та марку автомобіля, водій якого вчинив адміністративне правопорушення. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_1 не надала доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності, як відповідальної особи, які передбачені положеннями статті 279-3 КУпАП. На момент подання позову до Департаменту патрульної поліції не надходило заяв від інших (третіх) осіб про визнання факту адміністративного правопорушення зазначеного в оскаржуваній постанові та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності. 
З урахуванням усіх доводів апеляційної скарги скаржник резюмує, що суд першої інстанції наведені вище обставини не врахував.
У відповідь на апеляційну скаргу позивач подала відзив, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення нею адміністративного правопорушення, а надані відповідачем докази не дають можливість  розпізнати марку автомобіля, колір, модель, його номерні знаки, а також особу, яка керувала транспортним засобом.
Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач в судовому засіданні  проти поданої апеляційної скарги  заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Представник апелянта підтримує вимоги  апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом спірної постанови 3АВ №02839400 від 19.07.2023 водій транспортного засобу Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , 0 17 год.29 хв 19.07.2023, за адресою: М06 Київ-Чоп394+318, перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 38 км/год, чим  порушив п.12.9 «б» ПДР. Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі. За скоєне, на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.
Також судом встановлено, що згідно реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , належить позивачу – ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач подала до суду позов.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про обґрунтованість спірної постанови відповідача такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.
За змістом п.12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Відповідальність за порушення припису цього пункту передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно примітки статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 КУпАП, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб,  в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд зазначає, що спірна постанова 3АВ №02839400 від 19.07.2023 містить посилання в інтернеті на вебсайт, на якому особа може ознайомитись із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та з постановою в електронній формі. У цій же постанові міститься ідентифікатор доступу. 
Скориставшись наданим ресурсом та доступом апеляційний суд ознайомився із фотоматеріалами, якими зафіксовано вчинення правопорушення. Ці матеріали, на погляд апеляційного суду, безсумнівно надають можливість ідентифікувати транспортний засіб, водій якого вчинив описане у спірній постанові правопорушення, а саме - автомобіль Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, постанова містить інформацію про дату та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год.
Як уже зазначалось, цей транспортний засіб, згідно наявної у матеріалах справи реєстраційної картки належить позивачу – ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять доказів, а позивачем не доведено, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача  транспортного засобу Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , як і відсутнє повідомлення від третьої особи, яка керувала цим транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Тому, у ситуації, що має місце, відповідальність за правопорушення несе власник такого транспортного засобу, тобто позивач. 
Згідно з матеріалами справи адміністративне правопорушення зафіксовано технічним засобом КАСКАД 145-1220.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що цей прилад не є належним засобом фіксації, оскільки технічний прилад вимірювання швидкості КАСКАД 145-1220 відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації». 
Щодо покликань відповідача на пропуск строку на звернення до суду із позовом, то апеляційний суд зазначає, що надані фотознімки конвертів з поштовими відправленнями адресованими позивачу, в силу відсутності зведених відомостей про поштові відправлення не дають змоги встановити вміст таких відправлень, а тому  підстав для залишення позову без розгляду немає.
Відповідно до ч.1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Згідно зі   статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню .
За змістом ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. При задоволенні вимог суб`єкта владних повноважень з іншої сторони стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, а рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2024 року у справі № 558/127/24 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції міста Києва та поліцейської Департаменту патрульної поліції міста Києва Коротун Ксенії Валеріївни про скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено  29.05.24