Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 р. 	Справа № 520/9685/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/9685/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Харківської обласної прокуратури                      
про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Харківської обласної прокуратури, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність прокурорів Харківської обласної прокуратури, щодо не розгляду клопотання, яке було повторно подано 22.09.2022 на електронну поштову скриньку.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.05.2022 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/1176/22 зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури в провадженні якого перебуває кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 1202120000001801 розглянути клопотання позивача від 17.05.2022, в порядку передбаченому ст. 220 КПК України. 22.09.2022 позивач направив на електронну адресу, яку вказав прокурор, копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 по справі № 553/1176/22, разом з копією клопотання від 17.05.2022. У клопотанні був зазначений номер мобільного телефону позивача, однак відповідач не здійснив заходів нагляду з додержання законів. Слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області, не було повідомлено позивача про результати розгляду клопотання. Позивач вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, у сфері публічно-правових відносин, внаслідок яких порушено право громадянині на отримання обґрунтованої відповіді на письмове звернення, визначені ст.40 Конституції України та ст.ст.15, 16 Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідач не виконав обов`язку, щодо об`єктивної, всебічної і вчасної перевірки звернень позивача та проведення перевірки відповідності дій слідчого Фіщенкова Р.В. вимогам чинного законодавства.
Відповідач надав відзив на позов у якому зазначено, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування за №1202120000001801 від 09.10.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, ст. 259 КК України. У ході досудового розслідування з квартири ОСОБА_1 було вилучене майно позивача та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 накладено арешт на вилучене майно. Клопотання ОСОБА_1 від 17.05.2022 щодо повернення вилученого під час обшуку майна разом з ухвалою Ленінського районного суду від 24.05.2022 надійшли до обласної прокуратури 22.09.2022. За результатами розгляду клопотання, відповідно до ст. 220 КПК України, прокурором у кримінальному провадженні 23.09.2022 винесено постанову про відмову в задоволені клопотання, копія якої разом з відповіддю направлено заявнику. З Офісу Генерального прокурора 20.10.2022 до Харківської обласної прокуратури надійшло звернення позивача від 18.10.2022, щодо невиконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 25.05.2022 про зобов`язання прокурора у кримінальному провадженні розглянути в порядку ст. 220 КПК України клопотання від 17.05.2022 про повернення тимчасово вилученого майна. За результатами розгляду звернення 04.11.2022 позивачу повторно направлено копію постанови прокурора від 23.09.2022 та надано відповідь. Відповідач вважає, що порушень вимог чинного законодавства України при розгляді звернення ОСОБА_1 . Харківською обласною прокуратурою допущено не було, позивачу вчасно направлялися обґрунтовані відповіді на його звернення, з огляду на викладене просить у задоволені позову відмовити.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 17.05.2022 року позивач звернувся до прокурора Харківської обласної прокуратури Куриленко Д.В. з письмовим клопотанням про здійснення заходів нагляду з додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області, у якому звернув увагу на не відповідність дій слідчого Фіщенкова Р.В. вимогам чинного законодавства, які потребують перевірки.
24.05.2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 було зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури, в провадженні якого на даний час перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №1202120000001801 від 30.11.2021 року, розглянути клопотання позивача від 17.05.2022, в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.
На судовому засіданні 24.05.2022 року під час розгляду справи №553/1176/22 був присутній прокурор Жилін В.А., про що зазначено в ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 року по справі №553/1176/22.
Згідно до виписки з ЄРДР за №1202120000001801 до прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво входять: Жилін В.А. , Куриленко Д.В. , Гултай П.М. , Хірний В.О. Прокурори Куриленко Д.В., Гултай П.М., Хірний В.О. беруть участь у судових засіданнях, 22 вересня 2022 року у прокурорів Куриленко Д.В. та Хірного В.О. були призначені судові засідання у Київському районному суді м.Харкова, у зв`язку з чим позивач прибув до Київського районного суду для особистого вручення ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022 року. 22 вересня 2022 року прокурор Хірний В.О. відмовився особисто отримати копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання від 17.05.2022 року та надав електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2
22 вересня 2022 року позивач направив копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022 року на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вказав прокурор Хірний В.О .
Про результати розгляду зазначених звернень відповідач не повідомив позивача, хоча в клопотанні зазначено номер мобільного телефону, а також відповідач не здійснив заходів нагляду за додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області.
Вважаючи бездіяльність Харківської обласної прокуратури щодо не повідомлення ОСОБА_1 про розгляд його клопотання, яке було повторно подано 22.09.2022 протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять докази, які підтверджують, що відповідь на клопотання позивача була надіслано позивачу Харківською обласною прокуратурою. 
Вказав, що судом не встановлено порушень прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок бездіяльності Харківської обласної прокуратурі з розгляду клопотання від 22.09.2022, а тому вважав, що у задоволенні вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності Харківської обласної прокуратурі з розгляду клопотання від 22.09.2022 слід відмовити. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Системний аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України дозволяє дійти висновку, що процесуальні дії це дії, спрямовані на виконання завдань кримінального провадження на різних стадіях кримінального процесу, проведення яких забезпечується силами, засобами кримінального провадження на підставах і в порядку, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
З доданих до позовної заяви копій документів вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року була розглянута скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Харківської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №12021220000001801 від 30.11.2021 року, яка полягає у не розгляді в порядку ст.220 КПК України клопотання про повернення тимчасово вилученого майна від 17.05.2022 року.
Отже, звертаючись до Харківського окружного адміністративного суду із позовною вимогою визнати протиправною бездіяльність прокурорів Харківської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання від 17.05.2022 року, яке позивачем повторно направлено 22.09.2022 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач фактично просить розглянути бездіяльність Харківської обласної прокуратури, скарга щодо якої була задоволена ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 року у справі №553/1176/22.
Таким чином, фактично спір у даній справі полягає у з`ясуванні обставин щодо не розгляду клопотання від 17.05.2022 року та відмови у прийняті процесуального документа в рамках кримінального провадження №12021220000001801. 
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що спір, який виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених КПК України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.
Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. Крім того, імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
При цьому, Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15, від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що виниклий у цій справі спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися у порядку кримінального судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі..
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Керуючись   ст. ст. 238, 239, 317, 319, 325, 328 КАС України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 520/9685/22 -  скасувати.
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною - закрити.
Роз`яснити позивачу, що вказані в позові вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства місцевим загальним судом.
Роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови на звернення із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.  
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий