ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 червня 2024 року                    місто Чернівці справа №725/8235/23
провадження №22-ц/822/541/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Скулеба А.І.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Гончарук Віктор Валентинович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Посилався на те, що 10 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №233/079/000187, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «AUDI» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
Зазначає, що у відповідності до умов даного договору, ПрАт «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання y разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що 03 жовтня 2020 року по вул. Університетська, 20, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Porsche» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «AUDI» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 . Стверджує, що внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «AUDI» було завдано механічних пошкоджень, а власнику авто – матеріального збитку. Зазначає, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 порушила ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Стверджує, що ПрАт «УПСК» виконуючи взяті на себе зобов’язання по договору страхування на підставі страхового акту №КАСКО/233/000/20/0041 від 21 жовтня 2020 року, виплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «AUDI» у розмірі 3540 гривень. Тобто, право регресної вимоги виникло у ПрАт «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 21 жовтня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №14721 від 21 жовтня 2020 року. Позивач вказує на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Porsche» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP/200596889, згідно якого було передбачено безумовну франшизу у розмірі: 2 600 гривень. Зазначає, що 03 березня 2023 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №233/079/000187 від 10 липня 2020 року.
Просив стягнути з відповідача на його користь завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі: 2 600 грн., а також витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 858, 55 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 900 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 2600,00 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 858,55 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 2900,00 грн., документально підтверджені.
Повний текст рішення складено 05 квітня 2024 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Гончарук В.В. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Посилається на те, що в матеріалах справи наявний Договір цесії про відступлення права вимоги, за яким Страхова компанія з однієї сторони та ФОП ОСОБА_1 з іншої сторони уклали Договір про відступлення права вимоги. 
Згідно пункту 2 Договору загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору, складає 665 867 грн. 23 коп., згідно Реєстру прав вимоги, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку 1 до цього Договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Договорами страхування) підписується сторонами і скріплюється печатками сторін і є не від`ємною частиною цього Договору. 
У частині основної інформації реєстри повинні повністю відповідати один одному. У випадку розбіжностей між інформацією наведеному у реєстрах перевага надається Реєстр права вимог на паперовому носії. 
Відповідно до п. 4.2 Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, вказаного в п.12 цього Договору протягом 7 (днів) банківських днів з дня укладення сторонами цього Договору. Оплата вважається здійснена з моменту перерахування коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього Договору, на рахунок Первісного кредитора, вказаний в п.12 цього Договору. 
Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги у пункті 69 зазначена відповідачка — ОСОБА_2 , при цьому номер Договору страхування зазначено інший.
Також, сума боргу яка зазначена складає 540 грн., що також не відповідає заявленій у позові сумі. Крім цього, позивач не надав суду доказ того, що ним було сплачено грошові кошти за викуп прав вимоги, як це передбачено пунктами 2 та 4.2 Договору. 
Фактично, у позивача не виникло право вимоги до відповідача, оскільки номер договору страхування, сума боргу не відповідають дійсності, а самі вимоги новим кредитором не були викуплені. 
Суд першої інстанції не врахував дані обставини та факти і залишив їх поза увагою.
По друге, позовна заява до суду подана фізичною особою ОСОБА_1 . Разом з тим, Договір відступлення права вимоги укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , так як і додаток №1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору.
Вважає, що позивачем у даній справі, якщо брати до уваги Договір відступлення права вимоги, який підписаний ФОП ОСОБА_1 мав бути саме ФОП, тобто особа яка у встановленому законом порядку зареєстрована і має право здійснювати таку діяльність. Також судом першої інстанції не було з`ясовано, чи має ФОП ОСОБА_4 відповідний КВЕД (вид економічної діяльності), який дозволяє йому вести таку діяльність. 
По третє, позивач додає до позову Договір цесії (про відступлення права вимоги) від 03 березня 2023 року, при цьому відповідача не було повідомлено про такий договір, про його укладення, і доказів такого повідомлення позивач не надав. 
У результаті укладення Договору відступлення права вимоги та не повідомлення відповідача про укладення такого правочину для відповідача могли настати негативні наслідки. 
Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що позивачем не було надано до суду платіжне доручення про оплату ціни Договору, оскільки це містить конференційну та комерційну інформацію, а якщо суд мав би сумніви щодо набуття ФОП ОСОБА_1 прав вимоги до відповідача ОСОБА_2 , то він мав право витребувати той чи інший доказ, однак такі докази суд не витребовував.
Правомірність вчиненого позивачем правочину у встановленому законом порядку не оскаржувалось, а предметом даного спору є відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, а не визнання недійсним договору відступлення права вимоги.
Крім цього, фізична особа підприємець ОСОБА_1 і ОСОБА_1 це одна і та ж особа.
Вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є законним та ухваленим на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що  ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серія НОМЕР_4 (а.с.6).
10 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №233/079/000187, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «AUDI» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (а.с.13-16).
03 березня 2023 року, між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування (а.с.7-9). Наведене також підтверджується платіжним дорученням №282 від 07 березня 2023 року на суму 36 662,70 грн. (а.с.120).
Згідно додатку №1 до вказаного договору, новий кредитор, а саме ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №233/079/000187 від 10 липня 2020 року (а.с.10-12).
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року  ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень в дохід держави. Згідно постанови вбачається, що 03 жовтня 2020 року о 11 год. 00 хв. в м.Чернівці по вул. Університетській, 20, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем Porshe, державний номерний знак НОМЕР_3 , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечного бічного інтервалу, допустила наїзд на транспортний засіб Audi А7, номерний знак НОМЕР_5 у користуванні ОСОБА_3 . Під час ДТП авто отримали механічні пошкодження (а.с.118).
05 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до правління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою-повідомленням (АВТОКАСКО) на підставі договору страхування №233/079/000187 від 10 липня 2020 року (а.с.18-19).
З акта огляду транспортного засобу від 05 жовтня 2020 року вбачається, що внаслідок ДТП, транспортний засіб «AUDI», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » зазнав механічних пошкоджень, а саме – передній бампер (а.с.20).
Згідно до страхового акта №КАСКО/233/000/20/0041 від 21 жовтня 2020 року, ПрАТ «УПСК» виплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «AUDI» у розмірі 3540 гривень (а.с.21), що підтверджується платіжним дорученням №14721 від 21 жовтня 2020 року (а.с.1).
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Porsche» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP/200596889, згідно якого було передбачено безумовну франшизу у розмірі: 2 600 гривень (а.с.22).
06 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.29).
Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000633 від 06 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 було одержано послуги: монтаж-демонтаж переднього бампера, ремонт бампера, підготовка до фарбування, фарбування на суму 5900 грн. (а.с.30).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що новий кредитор ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №233/079/000187 від 10 липня 2020 року, укладеного між ПрАт «УПСК» та ОСОБА_3 .
Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з вказаним позовом 06 жовтня 2023 року, то за таких обставин строк на звернення до суду позивачем не пропущений.
Колегія суддів переглядаючи рішення погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень в дохід держави. Згідно постанови вбачається, що 03 жовтня 2020 року о 11 год. 00 хв. в м.Чернівці по вул. Університетській, 20, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем Porshe, державний номерний знак НОМЕР_3 , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечного бічного інтервалу, допустила наїзд на транспортний засіб Audi А7, номерний знак НОМЕР_5 у користуванні ОСОБА_3 . Під час ДТП авто отримали механічні пошкодження (а.с.118).
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 жовтня 2020 року, а також вина у такій, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.
При цьому, з врахуванням зазначеного потерпілі особи мають право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна. Будь які протилежні докази з цього приводу є безпідставними та не заслуговують на увагу.
Колегія суддів виходить із того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року.
Так, 10 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №233/079/000187, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «AUDI» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (а.с.13-16).
05 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до правління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою-повідомленням (АВТОКАСКО) на підставі договору страхування №233/079/000187 від 10 липня 2020 року (а.с.18-19).
З акта огляду транспортного засобу від 05 жовтня 2020 року вбачається, що внаслідок ДТП, транспортний засіб «AUDI», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » зазнав механічних пошкоджень, а саме – передній бампер (а.с.20).
Згідно до страхового акта №КАСКО/233/000/20/0041 від 21 жовтня 2020 року, ПрАТ «УПСК» виплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «AUDI» у розмірі 3540 гривень (а.с.21), що підтверджується платіжним дорученням №14721 від 21 жовтня 2020 року (а.с.1).
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Porsche» державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP/200596889, згідно якого було передбачено безумовну франшизу у розмірі: 2 600 гривень (а.с.22).
06 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.29).
Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000633 від 06 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 було одержано послуги: монтаж-демонтаж переднього бампера, ремонт бампера, підготовка до фарбування, фарбування на суму 5900 грн. (а.с.30).
Враховуючи наведене, страховик ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.
03 березня 2023 року, між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування (а.с.7-9). Наведене також підтверджується платіжним дорученням №282 від 07 березня 2023 року на суму 36 662,70 грн. (а.с.120).
Згідно додатку №1 до вказаного договору, новий кредитор, а саме ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №233/079/000187 від 10 липня 2020 року (а.с.10-12).
З копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 455307 вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з видом економічної діяльності «69.10 Діяльність у сфері права».
Звертаючись до суду позивач свої доводи зводить до того, що набув прав вимоги щодо відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування.
Колегія суддів виходить з того, що питання розміру завданої шкоди чи права первісного кредитора ПрАТ «УПСК» не заперечувалося учасниками справи.
За загальним правилом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Так, підпунктом «б» та «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування" (ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного вище закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2020 року, справа № 199/1100/19.
Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Таким чином, з врахуванням принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача, як винну особу обов`язку сплатити позивачу страхове відшкодування у порядку регресу, як особі, яка набула права вимоги.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним.
Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Колегія суддів виходить із того, що договір відступлення права вимоги, який фігурує у справі, передбачає перехід права вимоги за регресними зобов`язаннями, відтак обмежуються виключно правом стягнення коштів, які були оплачені замість завдавача шкоди. Однією з основних відмінностей в таких правовідносинах є те, що при відшкодуванні особою шкоди, завданої іншою особою, первісне деліктне зобов`язання (в тому числі і забезпечене відносинами страхування) припиняється, та виникає нове – регресне. У новому правовідношенні немає жодних складових правовідносин страхування. Це призводить до того, що право регресної вимоги може переходити не тільки до страхової компанії, а й будь якої іншої особи, яка оплатила кошти за винну особу.
Відповідні правові висновки прямо кореспондуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15.
Зокрема, Верховний Суд у вказаній постанові прямо зазначив, що при регресі основне деліктне зобов`язання припиняється та виникає нове регресне зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає  право окремої вимоги до такої винної особи.
Згідно договорів відступлення права вимоги до нових кредиторів переходять власне відповідні вимоги по відношенню до боржників, а не статус чи вид діяльності попереднього кредитора.
Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє позицію позивача, який набув право вимоги щодо страхових виплат, виплачених ПрАТ «УПСК», яке є страховиком потерпілої особи та виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У статті 517 Цивільного кодексу України не визначений виключний перелік документів, які засвідчують права, що передаються, тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування первісних зобов`язальних відносин.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Судом не встановлено обставин, за яких правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги від ПрАТ «УПСК» до ФОП ОСОБА_1 , у передбаченому законом порядку спростована на підставі судового рішення.
Більше того, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки ПрАТ «УПСК» відступило ФОП ОСОБА_1 право вимоги, а до останнього, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача щодо відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором, зокрема суму франшизи в розмірі 2600 грн.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального права, рішення відповідає нормам процесуального права, а висновки відповідають обставинам справи.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвалення судом першої інстанції рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, а тому апеляційний суд залишає таке рішення без змін.
Інші наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший 
статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це 
не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен 
аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру 
рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, 
питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що 
випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі 
конкретних обставин справи, (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), через що колегія суддів не вбачає 
необхідності надавати оцінку решті доводів апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського 
Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає 
детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою 
підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом 
надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав 
для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної 
скарги. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає 
апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд 
першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і 
процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну 
скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 березня 2024 року слід залишити без змін. 

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Гончарук Віктор Валентинович – залишити без 
задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 березня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий                                             Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак 
І.Б. Перепелюк