Дата документу 10.05.2024 Справа № 334/8450/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/8450/23 Головуючий у І інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/333/24                                   Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 травня 2024 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Крилової О.В.,
        Кухаря С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог банк зазначав, що  ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 14.12.2017, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 50000 грн.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заява відповідача підтверджує той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку. Щодо встановлення кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 36532,36 грн, з яких: 36532,36 грн – заборгованість за кредитом, 7929,96 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Посилаючись на означені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2017 станом на 13.03.2023 в розмірі 44462,32 грн та 2684 грн судових витрат.
 Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2023 позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14.12.2017 станом на 13.03.2023 в сумі 34069,04 грн, що складається з тіла кредиту, та 2056,60 грн судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2023 в частині відмови в задоволенні позову скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, банк, зазначає, що, вирішуючи спір, суд помилково не застосував положення статті 634 ЦК України, не звернув уваги на те, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 21.10.2021 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що відповідач засвідчив згоду на те, що приєднується до розділу «Загальні положення», «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг, які разом складають Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Також безпосередньо в цій заві зазначені основні умови кредитування, зокрема в п. 1.3, зазначена процентна ставка в розмірі 40,8% річних для карт Універсальна Gold та ін. Сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, розмір процентної ставки та інші істотні умови договору.
Таким чином, відмовивши банку у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом та частини тіла кредиту, суд першої інстанції надав неправильну оцінку наданим позивачем доказів. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Так, частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
За приписами п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).
Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам не відповідає з огляду на таке. 
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості та відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, адже сторони не погодили істотних умов кредитного договору, адже банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 14.12.2017 (а.с. 9).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку.
Колегія суддів звертає увагу, що у вищезазначеній заяві відсутні відомості щодо карти, яку виявив бажання отримати  ОСОБА_1 , встановлення кредитного ліміту та умови надання кредитних коштів позивачем.
Разом з тим, згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 21.10.2021 ОСОБА_1 отримав картку, на якій знаходився кредитний ліміт та який в подальшому неодноразово було збільшено (а.с. 7).
Відповідно до довідки про видані картки, 21.10.2021 ОСОБА_1 отримав Карту Універсальна Gold (а.с. 8).
Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що до позовної заяви позивач також долучив Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21.10.2021, в якій сторони погодили істотні умови кредитного договору (а.с. 9 зворот – 20 зворот).
Так, апеляційний суд встановив, що 21.10.2021 з використанням простого електронного підпису ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій погоджено розмір процентної ставки, а саме: 42% для карт «Універсальна» та 40,8% для карт «Універсальна Голд».
У цій заяві зазначено, що відповідач діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правила надання банківських послуг, які разом складають Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Зокрема, п. 1.3 Заяви, передбачена процентна ставка в розмірі 40,8% річних для карт Універсальна Gold.
Відповідно до п. 1.4 Заяви про приєднання до Умов та Правил, повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.
Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення умов договору. Заява підписана електронним підписом  ОСОБА_1 ,а тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, в заяві про приєднання до Умова та Правил надання послуг, сторони погодили, що Банк та Клієнт узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч. але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами Кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень (а.с. 14).
В силу ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з п.5 ч.3 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» № 151 від 13.12.2019 року, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.
Отже, сторони узгодили те, що підписання Заяви буде в електронному вигляді.
Фактично відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України цифровий підпис - це аналог власноручного підпису, а підписаний в такий спосіб договір прирівнюється до вчиненого у письмовій формі, як це передбачено статтею 1055 ЦК України для кредитних договорів.
Таким чином, підписуючи в електронному вигляді дану заяву,  ОСОБА_1 погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджено умови кредитування, зокрема, процентна ставка у розмірі 40,8% річних, зважаючи на те, що відповідач отримав картку «Універсальна Gold» з 21.10.2021.
У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою за договором № б/н, станом на 13.03.2023 заборгованість за договором за період з 21.10.2021 до 18.03.2023 становить 44462,32 грн, що складається з: 36532,36 грн – заборгованість за кредитом, 7929,96 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 6, 84).
За змістом розрахунку заборгованості (а. с. 5-6) та Виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а. с. 84-85) вбачається, що він активно користувався кредитними коштами.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
За вказаною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, Виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).
З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 активував кредитну картку та активно користувався кредитними грошовими коштами саме з 21.10.2021.
Таким чином, враховуючи узгодження сторонами істотних умов кредитування у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.10.2021, банк набув право на отримання заборгованості та процентів за кредитним договором з 21.10.2021.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості є помилковим, оскільки, відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.10.2021, ознайомився з умовами кредитування, тобто він погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, наведеними у цій Заяві. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставними.
Відповідно до розрахунків, наданих банком, відповідач активно користувався кредитними коштами після підписання Заяви від 21.10.2021, здійснював погашення, проте у зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на 13.03.2023  ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 44462,32 грн, яка складається з: 36532,36 грн – заборгованість за кредитом; 7929,96 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 6). 
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено узгодження істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо відсоткової ставки в розмірі 40,8% річних, АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовано нарахувало суму заборгованості за кредитом в розмірі 36532,36 грн та відсотки за його користування в розмірі 7929,96 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами з тих підстав, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов кредитування у анкеті-заяві від 14.12.2017, поза увагою суду першої інстанції залишився факт підписання відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.10.2021та висунуті вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами з 21.10.2021, які обґрунтовані випискою саме за цей період, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, та вирахування із загальної заборгованості їх частини.
З огляду на вищевикладене, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, судові витрати, стягнуті судом першої інстанції, у цій справі підлягають перерозподілу.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2684 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно оскаржених та задоволених вимог в апеляційному суді, в розмірі 941,28 грн, всього: 3625,28 грн.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»– задовольнити.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року – скасувати. Прийняти в цій справі нову постанову, якою:
«Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
«Стягнути з  ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14 грудня 2017 року, станом на 13 березня 2023 року, в розмірі 44462 (сорок чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 32 копійки, що складається з 36532,36 гривень заборгованості за кредитом та 7929,96 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» витрати зі сплати судового збору в розмірі 3625 (три тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень 28 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 травня 2024року.

Головуючий:

Судді: