15.04.24
22-ц/812/528/24

Єдиний унікальний номер судової справи: 473/220/24
Провадження №22-ц/812/528/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

15 квітня 2024 року м. Миколаїв справа № 473/220/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
за участі: відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника – адвоката Берікул Лілії Володимирівни на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Вуїва О.В., в приміщенні цього ж суду в м. Вознесенську, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

установив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника – адвоката Берікул Л.В., подав до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року з нього на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Зазначав, що на його утриманні крім доньки перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері якого він добровільно сплачує аліменти у сумі 3 500 грн та мати позивача ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю 2 групи та потребує регулярного лікування.
У листопаді 2023 року після звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з отриманням поранення, він лишився роботи та відповідного доходу. Через отриману травму позивач змушений щомісяця проходити курс лікування та постійно обстежуватися, що потребує додаткових витрат на реабілітацію та продовження лікування.
Внаслідок зазначених обставин змінився його сімейний стан, погіршився його матеріальний стан та стан здоров`я, тому він не має можливості сплачувати аліменти в стягнутому розмірі, через що утворилася заборгованості в сумі 15 860 грн 86 коп. 
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просив змінити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 зменшивши з частини його доходу до 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_6 посилалася на його безпідставність.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 та його представник подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач та його представник зазначали, що позивачем доведено наявність обставин, які відповідно до сімейного законодавства є підставою для зменшення розміру аліментів у вказаному ним розмірі, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність позову.
Відповідач ОСОБА_6 правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалась.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом установлено, що за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року (ухваленого у справі №473/1375/15-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 (до шлюбу - ОСОБА_7 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_4 .
Також встановлено, що позивач проходив службу у складі Збройних Сил України. 
15 червня 2023 року під час виконання бойового завдання отримав травму (у зв`язку з чим з 16 по 19 червня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні). Крім цього він має ряд захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.
Протягом червня – вересня 2023 року позивач отримував щомісячне грошове забезпечення у розмірі понад 20 000 грн.
Також з матеріалів справи (а.с. 18-19) вбачається, що у липні та листопаді 2023 року ОСОБА_2 здійснив два перекази по 10 000 грн кожний на користь своєї матері ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю 2-ої групи, отримує пенсію по інвалідності, потребує стороннього догляду та періодичного лікування (а.с. 7-9). Інших доказів потреби ОСОБА_5 у матеріальному утриманні саме від позивача, а також систематичності надання такого утримання ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Крім цього матеріалами справи підтверджено (а.с. 20-33), що протягом 2023 року ОСОБА_2 щомісячно здійснював грошові перекази на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 .
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежно від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан: він є батьком ще однієї малолітньої дитини, яку повинен утримувати у рівній мірі, а також він утримує свою матір, яка є особою з інвалідністю 2 групи, через отримане поранення, пов`язане з захистом Батьківщини, його стан здоров`я погіршився, що потребує витрат на реабілітацію та продовження лікування.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що після ухвалення рішення Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 24 квітня 2015 року про стягнення аліментів на утримання доньки сторін ОСОБА_3 , сімейний стан позивача змінився у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_4 , необхідності його утримання, а також погіршився стан здоров`я позивача, через отримане поранення та появи захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби.
Вищевказані обставини відповідно до норм статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).
Отже, колегія суддів вважає, згідно з положеннями статті 192 СК України, сімейне та матеріальне становище позивача змінилося, погіршився стан його здоров`я, у зв`язку з зазначеними обставинами, що є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_6 з 1/4 на 1/6 частину.
За такого, позов ОСОБА_2 належить задовольнити, а розмір стягнутих аліментів за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_3 підлягає зменшенню з до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
З урахуванням викладеного, оскільки суд першої інстанції був іншої думки, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника – адвоката Берікул Лілії Володимирівни задовольнити.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року №473/1375/15-ц на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                         Н. В. Самчишина

Судді:                                                         В. В. Коломієць

                                                        Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.