У Х В А Л А
 
08 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 355/508/21
провадження № 61-613ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, про скасування запису про зміну іпотекодавця в Державному реєстрі іпотек та
ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) від 17 вересня 
2018 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), за яким на користь 
ОСОБА_2 банком відступлено право вимоги до неї за кредитним договором 
від 01 серпня 2006 року № 26/П/43/2006-840; скасувати запис, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зеєць О. Я. про зміну іпотекодержателя в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 вересня 2018 року індексний номер 430465503).
Вказувала, що 01 серпня 2006 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 26/П/43/2006-40, за яким вона є позичальником, а поручителем є 
ОСОБА_3 
01 серпня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язання між нею та позикодавцем укладено іпотечний договір, за яким у заставу передано нерухоме майно, а саме - будинок АДРЕСА_1 . 
03 березня 2011 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2006 року № 24/П/43/2006-840 у розмірі 
396 015,57 грн.
17 вересня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра», відступлено право вимоги за кредитним договором від 01 серпня 2006 року № 26/П/43/2006-840 та за іпотечним договором 
від 01 серпня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мироник О. В. за реєстровим № 4265. 
Зазначала, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та судовій практиці, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
06 квітня 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області у задоволенні позову відмовлено.
01 листопада 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2023 року залишено без змін.
09 січня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Баришівського районного суду Київської області 
від 06 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року. 
У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову.
26 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження.
Заявниці роз`яснено, що якщо вона не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням підстав для його поновлення, а також поданням доказів порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.
Залишаючи касаційну скаргу без руху, касаційний суд виснував, що додана до касаційної скарги копія конверта, з якої, на думку заявниці, безсумнівно можливо встановити дату отримання постанови Київського апеляційного суду 
від 01 листопада 2023 року саме 04 грудня 2023 року, не є беззаперечним доказом отримання нею повного тексту оскаржуваного судового рішення у цей день.
З доданої копії конвертанеможливо встановити те, що суд апеляційної інстанції не вручав заявниці копію оскаржуваного рішення та нею не отримано його копію раніше в інший спосіб. Доказів порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України, не надано.
Разом з тим, апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції ініційовано самою заявницею, що свідчить про її обізнаність з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Копію ухвали Верховного Суду від 26 січня 2024 року направлено заявниці двічі за адресою, зазначеною нею у касаційній скарзі, а саме:   
  АДРЕСА_2 .
Поштові відправлення повернулися до Верховного Суду без вручення адресату (заявниці) із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» 26 лютого (Вх № 12649/0/233-24) та 27 березня 2024 року (Вх. №.19854/0/233-24).
Інформація від  ОСОБА_1 про зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження) чи адреси, на яку їй слід направляти повідомлення щодо розгляду її касаційної скарги, до суду не надходила.
Ініціювавши судовий розгляд справи, заявниця насамперед повиннна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З часу подання у січні 2024 року касаційної скарги  ОСОБА_1 не цікавилася ініційованим нею провадженням (скаргою), заяв, клопотань до Верховного Суду не подавала.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
ЄСПЛ зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).
ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, 
№ 17160/06 та № 35548/06, § 34).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху. 
Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:
- повернення судом апеляційної інстанції скарги - у разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;
- відмова судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження - у разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).
На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.
Такий висновок застосовний і при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження.
15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.
Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС Українита ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.
Так само є уніфікованими і підстави відмови у відкритті апеляційного провадження у КАС України та ЦПК України.
Тому при вирішенні питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання скарги.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, скасування запису про зміну іпотекодавця в Державному реєстрі іпотек відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
 Є. В. Петров
                                                                                                                        В. В. Пророк