ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1460/24 Справа № 206/3929/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бляхарська Юлія Олександрівна, на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року в цивільній справі номер 206/3929/22 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство «Таскомбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.05.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (заява №8903827983) та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахував кредитні кошти у розмірі 175348,00 грн. У відповідності до змісту кредитного договору та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» кредитування відповідачки здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 36 місяців, тобто до 05.05.2022 року; цільове призначенні кредиту – будь-які законні цілі; річні проценти: 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,99% від суми кредиту. Позичальник ознайомився з умовами кредитного договору та його укладенням і погодився з усіма його умовами, шляхом роздрукування із веб-сайту, також примірник заяви і паспорта отримав. Позичальник зобов`язався відповідно до п. 2 заяви №8903827983 виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на веб-сайті. Позичальник повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови. Позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно у граничний термін повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. 
06.05.2019 року відповідачка була письмово повідомлена про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. 
Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у строки не повернуті. Через неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, станом на 07.09.2022 року, її загальна заборгованість перед позивачем складає 240890,12 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена, – 108226,80 грн, заборгованість по річним процентам, в тому числі прострочені, – 10,43 грн, заборгованість по щомісячним процентам, в тому числі прострочені, – 132652,89 грн. 
Позивач просив суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості у розмірі 240890,12 грн. та судові витрати.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року позов 
Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №8903827983 від 06.05.2019 року, що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 108226,80 грн, заборгованості по річним процентам у розмірі 10,43 грн, заборгованості по щомісячним процентам у розмірі 132652,89 грн, всього 240890,00 грн, а також судові витрати по справі в сумі 3613,35 грн.
Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бляхарська Ю.О., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та процесуального права. Судом не в повному обсязі з`ясовані обставини що мають значення для справи.
Судом не досліджено первинні документи, що в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підтверджують або спростовують видачу кредиту ОСОБА_1 безпосередньо АТ «Таскомбанк» та підтверджують розмір виданих кредитних коштів, які позивач заявляє до стягнення.
Позивач не надав суду первинний документ про безготівковий переказ безпосередньо ОСОБА_1 кредитних коштів із підтвердженням суми видачі/переказу, також банк не надав суду платіжний документ, що підтверджує перерахування будь-яких страхових платежів на користь СК «ТАС», що в силу п.п. 4.4. договору страхування №8903827983-С від 06.05.2019 року є підставою для набрання чинності вказаним договором.
Враховуючи вищевказані обставини, висновки суду першої інстанції, що зводяться до посилань на підписання ОСОБА_1 заяви про видачу кредитних коштів з ТОВ «ЦФР», без оцінки інших доказів у справі (в т.ч. відсутності належних доказів), без оцінки правомірності розрахунку, є безпідставними.
Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами, при цьому не надавши оцінки доводам представника відповідачким про безпідставне нарахування комісії, а не процентів. Відповідно до «виписки по особовому рахунку», доданої до позовної заяви, вбачається, що до суми заборгованості, заявленої до стягнення, позивач включив комісію, що не передбачено заявою на отримання кредиту, підписаної ОСОБА_1 . 
Так, «виписка по особовому рахунку» містить зокрема призначення (зазначено вибірково): «нарахування комісії зг. кред. Дог. 8903827983 від 06.05.2019, клієнт ОСОБА_1 (період з 07.05.2019 року по 27.05.2019 року)».
Оскільки строк кредитування згідно з заявою від 06.05.2019 року становив 36 місяців, нарахування будь-яких відсотків та інших платежів після 06.05.2022 року АТ «Таскомбанк» є протиправним.
Від позивача АТ «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 19.10.2023 року по справі №206/3929/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Твердження апелянта про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не надав доказів перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника не відповідає дійсності та спростовується доказами, доданими до позовної заяви, а саме: 
06 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано заяву №8903827983 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахував кредитні кошти у розмірі 175348,00 грн. 
Відповідно до розділу 3 «Доручення» кредитного договору ОСОБА_1 доручає ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 148600,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «ТАСКОМБАНК», призначення платежу «Переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , надання кредиту згідно КД №8903827983 від 06.05.2019 без ПДВ; 26748,00 грн призначення «оплата страхового платежу за договором страхування №8903827983-С від 06.05.2019 року.
Факт укладення договору страхування №8903827983-С від 06.05.2019 між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» підтверджується долученим до матеріалів договором страхування, який був витребуваний судом першої інстанції у ПАТ «Страхова компанія «ТАС», відповідно до постановленої ухвали суду від 01.08.2023 року у справі №206/3929/22.
Також банком долучені до матеріалів справи разом з позовною заявою виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , які містять всі реквізити, необхідні для документа бухгалтерського обліку, а тому є належними доказами, які містять усю необхідну інформацію про предмет доказування, зокрема: видачу кредиту відповідачці, невиконання та порушення зобов`язань по кредитного договору відповідачкою.
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 175348,00 грн. 25.05.2023 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до банку щодо врегулювання заборгованості по кредитному договору (додається), в якій зазначила, що отримала кредит у розмірі 175348,00 грн, що свідчить про визнання нею отримання кредитних коштів у розмірі 175348,00 грн, та про те, що позичальнику відомо про наявність заборгованості по кредитному договору.
Банком до матеріалів справи долучені всі належні докази заборгованості відповідачки, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції направлена на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань по кредитному договору.
У відповідності до змісту кредитного договору, а саме п. 5 Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, підписаного власноручно ОСОБА_1 , який відповідно до розділу 2 кредитного договору, становить кредитний договір, за користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти, а саме: річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,99% від суми кредиту.
Посилання апелянта на те, що у виписці по особовому рахунку позичальника (за період з 07.05.2019 року по 27.05.2019 року) у призначенні вибірково зазначено нарахування комісії, є технічною помилкою у програмі банку, оскільки дана виписка по особовому рахунку позичальника підтверджує нарахування сум, що відповідають 3,99% від суми кредиту, що відповідно до умов кредитного договору є щомісячними процентами.
Заява №8903827983 від 06.05.2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, що становлять кредитний договір та які містять всі істотні умови договору підписані ОСОБА_1 власноручно.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 06.05.2019 року між 
ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано заяву №8903827983 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувала ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 175348,00 грн (а.с. 5-8).
У відповідності до змісту кредитного договору та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» кредитування відповідачки здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 36 місяців, тобто до 05.05.2022 року; цільове призначенні кредиту – будь-які законні цілі; річні проценти – 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,99% від суми кредиту.
Відповідно до платіжного доручення №1193151670 від 06.05.2019 року позичальнику ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти по кредитному договору №8903827983 у сумі 148600,00 грн (а.с. 9).
До матеріалів справи долучено договір страхування життя позичальника ТОВ «ФК «ЦФР» №8903827983-С від 06.05.2019 року, укладений між ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_1 (а.с. 155зв-155).
06.05.2019 року відповідачці направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (а.с. 17-28).
Через неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, станом на 07.09.2022 року, її загальна заборгованість перед позивачем становить 240890,12 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена, – 108226,80 грн, заборгованість по річним процентам, в тому числі прострочені, – 10,43 грн, заборгованість по щомісячним процентам, в тому числі прострочені, – 132652,89 грн (а.с. 29, 30).
На підтвердження заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , надано виписки по особовому рахунку за період з 06.05.2019 року по 07.09.2022 року (а.с. 31-37, 38-49, 50-53зв).
З заяв вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 25.06.2020 року та 25.05.2023 року зверталась до позивача з заявами про відстрочку по кредитному договору №8903827983 у зв`язку з відсутністю коштів (а.с. 102, 121).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. 
З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано заяву №8903827983 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 175348,00 грн.
У відповідності до змісту кредитного договору та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» кредитування відповідачки здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 36 місяців, тобто до 05.05.2022 року; цільове призначенні кредиту – будь-які законні цілі; річні проценти – 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,99% від суми кредиту.
Відповідно до розділу 3 кредитного договору ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 148600,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «ТАСКОМБАНК», призначення платежу «Переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 надання кредиту згідно КД №8903827983 від 06.05.2019 без ПДВ; 26748,00 грн призначення «оплата страхового платежу за договором страхування №8903827983-С від 06.05.2019 року.
Відповідно до платіжного доручення №1193151670 від 06.05.2019 року позичальнику ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти по кредитному договору №8903827983 у сумі 148600,00 грн.
Отже, ОСОБА_1 була повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови.
До матеріалів справи долучено договір страхування життя позичальника ТОВ «ФК «ЦФР» №8903827983-С від 06.05.2019 року, укладений між ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_1 
06.05.2019 року відповідачці було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року.
Через неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, станом на 07.09.2022 року, її загальна заборгованість перед позивачем становить 240890,12 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена, – 108226,80 грн, заборгованість по річним процентам, в тому числі прострочені, – 10,43 грн, заборгованість по щомісячним процентам, в тому числі прострочені, – 132652,89 грн.
На підтвердження заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , надано виписки по особовому рахунку за період з 06.05.2019 року по 07.09.2022 року.
З заяв вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 25.06.2020 року та 25.05.2023 року зверталась до позивача з заявами про відстрочку по кредитному договору №8903827983 у зв`язку з 
відсутністю коштів.
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення ОСОБА_1 кредитного договору та встановлення факту заборгованості за кредитним договором, з яким погоджується апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем первинних документів апеляційний суд не вважає неспроможними, оскільки на підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано заяву №8903827983 від 06.05.2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3827983, а також квитанцію про переказ кредитних коштів та виписки за цим кредитним договором.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бляхарська Юлія Олександрівна, залишити без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: